ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/23142/20
Провадження № 22-ц/4820/1061/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І., 
секретар судового засідання Мельник І.О., 
                                 з  участю   представника АТ «Хмельницькобленерго»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про стягнення доходу від майна, інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди, за апеляційними скаргою ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 15 квітня 2022 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до АТ «Хмельницькобленерго», вказував, що 09 листопада 2006 року на підставі біржової угоди він придбав у ПМП «Юнар» реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10, яка знаходиться АДРЕСА_1 , загальною вартістю 3963784,38 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року у справі №686/8864/15-ц відповідача зобов`язано повернути позивачу реконструйовану підстанцію. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року за заявою ОСОБА_1 змінено спосіб та порядок виконання судового рішення від 16 грудня 2015 року та стягнуто з АТ «Хмельницькобленерго» вартість підстанції в розмірі 268196 грн. 
Посилаючись на вказане судове рішення від 16 грудня 2015 року у справі №686/8864/15-ц, позивач вказував, що саме з 10 листопада 2006 року відповідачу стало відомо, що позивач є власником згаданої реконструйованої підстанції. А тому з 10 листопада 2016 року по 15 вересня 2017 року АТ «Хмельницькобленерго» отримало безпідставно дохід внаслідок невиплати йому орендної плати або могло його отримати в розмірі 9036326,53 грн. Внаслідок несвоєчасного виконання кондикційних зобов`язань позивачем нараховано за зазначений період інфляційні та 3% річних у загальному розмірі 26278540,50 грн. 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Хмельницькобленерго» безпідставно збережений дохід від майна, які воно одержало чи могло одержати за весь період незаконного володіння майном в розмірі 9036326,53 грн., інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 26278540,50 грн. 
Крім того, позивач просив стягнути 5 млн. грн. моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій відповідача, погіршення стану здоров`я, матеріальних втрат, душевних страждань, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року з врахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року про виправлення арифметичної помилки  позов  задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 недоотриманий дохід від майна у розмірі 1676,23 грн., 2038,30 грн. інфляційних втрат та 3% річних 150,63 грн.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року стягнуто з АТ «Хмельницькобленерго» 840,80 грн. судового збору в дохід держави. 
В апеляційній скарзі АТ «Хмельницькобленерго» просить частково скасувати рішення суду як незаконне та зменшити розмір сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 до 446,99 грн. доходу від майна, 40,39 грн. 3% річних та 96,55 грн. інфляційних втрат. На думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував позовну давність і не врахував, що в межах строку заявлені вимоги лише за період з 12 по 15 вересня 2017 року, тобто, 4 дні. З врахуванням порядку розрахунку орендної плати, здійсненої Верховним судом у справі з подібним предметом та підставами позову, орендна плата за 4 календарні дні становить 446,99 грн.
Суд також помилково стягнув інфляційні втрати та 3 % річних за відсутності грошового зобов`язання - позивач не направляв відповідачу вимоги про сплату безпідставно збережених доходів таких коштів, що мало б встановлювати для відповідача строк для виконання грошового зобов`язання. Тому на думку апелянта, відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань за ст. 625 ЦПК України, оскільки зважаючи на існування кондикційних відносин між ОСОБА_1 та АТ «Хмельницькобленерго», для відповідача не настав строк виконання грошового зобов`язання. Навіть за умови, що нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань могло б застосовуватись до вказаних правовідносин, їх розмір вирахувано з неправильної суми основного боргу. Якщо заборгованість становить 446,99 грн., то 3 % річних становить 40,39 грн., інфляційні втрати – 96, 55 грн. Відповідно слід зменшити і судові витрати, що стягуються з відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. На думку апелянта, його заява від 02.09.2021 року про відвід судді вирішена з порушенням ст. 33 ЦПК України, тому рішення прийняте неналежним судом. Він неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення доходу від несплати орендної плати за безпідставне користування майном, однак судом не враховано, що предмет та підстави позову в цій справі та в інших згаданих судом справах різні. Стягнення доходу від несплати орендної плати за період з 01.12.2006 року по 31.12.2007 року та 01.09.2017 року по 15.09.2017 року взагалі не розглядалося в судах. В рішенні суду не враховано висновок про ринкову вартість частини трансформаторної підстанції за винятком трансформатора.
Суд першої інстанції не врахував право позивача отримувати орендну плату у розмірі 15% від вартості майна з коригуванням її розміру щомісячно на індекс інфляції, його клопотання щодо застосування методики обрахунку розміру доходу, отриманого відповідачем від несплати орендної плати за володіння майном відповідно до постанови КМУ від 04.10.1995 року №786.
Пред`явлення ним позовів, що розглядалися судами у справах № 686/23150/18, № 686/17335/18, № 686/17333/18, № 686/23793/17, підтверджують переривання перебігу  позовної давності. Саме перебування цих справ у провадженні суду, вчинення в них передбачених законом дій, є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, який апелянт просить поновити. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновки ВП Верховного суду у справі за № 904/3405/19 від 29.06.2021 року. Суд неправильно застосував ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, фактично відмовивши у стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний ним період. Також судом за встановленої протиправної поведінки відповідача безпідставно відмовлено йому у стягненні моральної шкоди. 
В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відхилити як безпідставну.
Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України повідомлений про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги сторін слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2015 року у справі № 686/8864/15-ц, яке набрало законної сили, зобов`язано ПАТ «Хмельницькобленерго» повернути ОСОБА_1 протягом календарного місяця поточного року із свого незаконного володіння реконструйовану підстанцію ПС 110/35/10 кВ, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , до складу якої входить електротехнічне обладнання, матеріали та будівельна частина згідно акта прийому-передачі від 09 листопада 2006 року. 
Цим судовим рішенням встановлено, що згідно біржового договору купівлі-продажу ОСОБА_1 09 листопада 2006 року придбав у ПМП «Юнар» реконструйовану підстанцію 110/35/10 кВ, загальною вартістю 3 963 784,38 грн. 
Згідно акта приймання - передачі від 09 листопада 2006 року ПМП «ЮНАР» передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняв реконструйовану підстанцію 110/35/10 кВ, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Про зміну власника ПМП «ЮНАР» повідомило Голову правління ВАТ «Хмельницькобленерго» листом від 27 жовтня 2006 року, а ОСОБА_1 - листом від 10 листопада 2006 року. 
З 10.11.2006 року вказана реконструйована підстанція 110/35/10 кВ, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , без достатніх правових підстав перебувала у володінні та користуванні відповідача. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.09.2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року в справі № 686/8864/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькобленерго», третя особа ПП «Енергокомплект» про витребування майна із чужого незаконного володіння шляхом стягнення з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 вартості підстанції в сумі 268196 грн. та 9500 грн. судових витрат. 
Вказане судове рішення виконане відповідачем. 
Позивач неодноразово звертався до суду з позовами до відповідача про стягнення безпідставно збереженого доходу внаслідок несплати йому орендної плати за користування цим майном - реконструйованою підстанцією 110/35/10 кВ, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Так, у справі №686/23150/18 позивач просив стягнути кошти за період з 10 листопада 2006 року по 01 грудня 2006 року - постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.09.2019 року у позові відмовлено з підстав пропуску позовної давності. 
У справі №686/17335/18 позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Хмельницькобленерго» кошти за період з січня 2008 року по червень 2012 року - Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в позові відмовлено з підстав пропуску позовної давності. 
У справі №686/17333/18 ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Хмельницькобленерго» кошти за період з липня 2012 року по липень 2014 року - рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області  від 11 грудня 2018 року в позові відмовлено за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог. 
У справі №686/23793/17 ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Хмельницькобленерго» кошти за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року. Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року позов задоволено частково та стягнуто орендної плати в розмірі 110630,85 грн. із розрахунку вартості підстанції 268 196 грн., визначеної ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року у справі № 686/8864/15-ц (268 196 грн. х 15% річних : 12 місяців). 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з безпідставним користуванням відповідачем АТ «Хмельницькобленерго» належною ОСОБА_1 реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ в результаті незаконного володіння нею позивач має право на стягнення безпідставно збережених відповідачем коштів (несплаченої йому орендної плати). В межах позовної давності підлягає стягненню з відповідача безпідставно збережені відповідачем кошти за період з 01 по 15 вересня 2017 року в сумі 1676,23 грн. Інфляційні втрати та 3 % річних за період з вересня 2017 року по вересень 2020 року становлять відповідно 2038,30 грн. та 150,63 грн.
Проте з цими висновками суду не можна погодитися в повному обсязі.
Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Суд першої інстанції правильно встановив, проте не дав належної оцінки тим обставинам, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.09.2019 року у справі №686/23150/18 вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькобленерго» про стягнення безпідставно збережених коштів (несплаченої орендної плати) за період з 01.11.2006 року по 01.12.2006 року, постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.09.2019 року у справі №686/17335/18 – за період з січня 2008 року по червень 2012 року, постановою Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №686/17333/18 – за період з липня 2012 по липень 2014 року та постановою Верховного Суду від 17.11.2021 року у справі №686/23793/17 – за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року.
Предметом позову в усіх цих справах є стягнення з АТ «Хмельницькобленерго» безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування належною на праві власності позивачу реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ за вказані періоди. 
Підставою цих позовів ОСОБА_1 є фактичне безоплатне користування АТ «Хмельницькобленерго» належною позивачу реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ в період з 10.11.2006 року по 01.12.2006 року та в період з січня 2008 року по серпень 2017 року, в результаті чого відповідач безпідставно зберіг кошти у зв`язку з несплатою орендної плати.
У справі, що розглядається, позивач просить стягнути з АТ «Хмельницькобленерго» безпідставно збережені кошти орендної плати за фактичне користування підстанцією позивача ПС 110/35/10 кВ за період з 10.11.2006 року по 15.09.2017 року, тобто, незважаючи на наявні судові рішення, що набрали законної сили, просить повторно вирішити цей спір за період з 10.11.2006 року по 01.12.2006 року та в період з січня 2008 року по серпень 2017 року. 
При цьому зміна позивачем розміру стягнення, виходячи з інших критеріїв та методики розрахунку, представлених доказів, за незмінності підстав позову не свідчить про зміну предмета позову і не спростовує тотожність цих позовів.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.12.2020 року ( справа № 175/685/17-ц), від 19.01.2022 року ( справа № 766/4505/20), від 25.09.2019 року ( справа № 635/9447/18).
Згідно з ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Отже, з врахуванням наведеного оскаржуване рішення в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів (несплаченої орендної плати) за період з 10.11.2006 року по 01.12.2006 року, з січня 2008 року по серпень 2017 року слід скасувати і провадження у справі в частині цих вимог закрити.
Твердження ОСОБА_1 про допущене порушення ст. 33 ЦПК України та прийняття рішення неповноважним судом є безпідставним.
Так, заява позивача від 02.09.2021 року про відвід судді дійсно вирішена з порушенням норм процесуального права.
Згідно з ч.ч. 2-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. 
Вказану заяву про відвід вирішено 02.09.2021 року судом, який розглядав справу, при цьому, незважаючи на подачу заяви більш як за три робочі дні до наступного засідання, та визнання відводу необґрунтованим, питання про відвід не передане на вирішення суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається згідно з ч.1 ст. 33 ЦПК України.
Разом з тим, за змістом ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Заява про відвід мотивована тим, що головуюча суддя Чевилюк З.А. має у спільній власності дві квартири та є споживачем електроенергії, послуги з постачання якої надає відповідач у справі, що свідчить про конфлікт інтересів.
Послуги з постачання електроенергії надаються судді Чевилюк З.А. на умовах публічного договору приєднання, при цьому АТ «Хмельницькобленерго» є природним монополістом, що виключає підстави розцінювати обставини як такі, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, її прямої чи побічної заінтересованості у результаті розгляду цієї справи.
Отже, підстави відводу судді Чевилюк З.А. не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції обґрунтованими, а відтак допущене порушення норми процесуального права не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Обговорюючи доводи апеляційних скарг щодо неправильно визначеного розміру безпідставно збереженого доходу, що підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд приймає до уваги таке. 
Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, врегульовані главою 83 ЦК України. 
Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. При цьому вина набувача не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, а також висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 686/17335/18-ц.
Предметом позову у цій справі є стягнення з АТ «Хмельницькобленерго» безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав належною на праві власності позивачу реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ. Отже, відносини з фактичного користування реконструйованою підстанцією ПС 110/35/10 кВ без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Згідно з ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.  Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦПК). 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК).
Встановлено, що ПАТ «Хмельницькобленерго» у період з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2007 року, з 01 вересня 2017 року по 15 вересня 2017 року утримувало та користувалося належною позивачу підстанцією ПС 110/35/10 кВ, не сплачуючи позивачу орендну плату за використання його майна, відтак правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів орендної плати у межах позовної давності, про застосування якої просив відповідач.
Разом з тим, з врахуванням дати звернення з цим позовом (12.09.2020 року) у межах позовної давності підлягають стягненню безпідставно збережені кошти за період з 12.09.2017 року по 15.09.2017 року. 
При цьому перебування інших згаданих справ у провадженні суду, вчинення в них апелянтом процесуальних дій  не можна  визнати  поважною причиною пропуску строку звернення до суду, який  він просить поновити.  
Згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 15.09.2017 року про зміну способу та порядку виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.12.2015 року у справі № 686/8864/15-ц про витребування спірного майна суд на підставі звіту про оцінку майна від 29 червня 2017 року дійшов висновку про те, що ринкова вартість належної позивачу підстанції становить 268 196 грн.
Отже, виходячи із погодженої сторонами вартості спірного майна та протоколу тендерного комітету про визначення орендної плати у розмірі 15% річних від його вартості, що встановлено Постановою Верховного Суду від 17.11.2021 року у справі № 686/23793/17, розмір орендної плати за його користування становить 3 352,45 грн. на місяць.
Відтак за період з 12.09.2017 року по 15.09.2017 року розмір недоотриманого позивачем доходу у вигляді орендної плати становить 446,99 грн. ( 3 352,45 грн. : 30 х 4 календарні дні).
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати на суму 446,99 грн. відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за період з вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року становлять відповідно 96,55 грн.; 3 % річних складає 40,27 грн. 
При цьому наведений позивачем розрахунок безпідставно збереженого доходу від несплати орендної плати (виходячи з вартості підстанції на 10.11.2006 року 3 487 464 грн. згідно накладної № 134 від 09.11.2006 року та коригуванням щомісячно розміру орендної плати на індекс інфляції), не приймається до уваги, оскільки сторони на 2017 рік погодили іншу вартість майна у розмірі 268196 грн., а норми застосованої ним Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 року, не врегульовують спірні правовідносини.
Вказаний розрахунок не є допустимим доказом, а отже, вимоги в частині стягнення безпідставно збереженого доходу за період з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2007 року є недоведеними.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що у справі №686/23793/17 Постановою Верховного Суду від 17.11.2021 року вже стягнуто з ПАТ «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 за період з серпня 2014 року по серпень 2017 року 110630,85 грн. безпідставно збереженого доходу.
Представник АТ «Хмельницькобленерго» в апеляційному суді ствердив, що вказане грошове зобов`язання боржником не виконане.
Відтак наявні підстави відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат і на вказану суму боргу 110630,85 грн. в межах позовної давності (з 12.09.2017 року по 12.09.2020 року), що складатиме відповідно 9993,16 грн. та 24568,49 грн. 
Отже, загальний розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складає 24665,04 грн. ( 96,55 грн. + 24568,49 грн.); загальний розмір 3 % річних - 10033,46 грн. (40,27 грн. + 9993,16 грн.).
Згідно з  ч.ч.1-2 ст. 23  ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.   Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Суд першої інстанції правильно встановив факт порушення права позивача внаслідок збереження відповідачем майна (коштів) за його рахунок без достатньої правової підстави, проте помилково вважав недоведеним заподіяння йому внаслідок цього моральної шкоди.
З врахуванням обставин справи щодо суті порушення права позивача, характеру та тривалості його душевних страждань, необхідності докладання зусиль для відновлення порушеного права, з врахуванням вимог розумності і справедливості відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити у 3000 грн. 
Отже, оскаржуване рішення в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.12.2006 року по 31.12.2007 року, з 01 по 15 вересня 2017 року та в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних і моральної шкоди слід скасувати та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 446,99 грн. безпідставно збережених коштів за період з 12.09.2017 року по 15.09.2017 року, 3 % річних в сумі 10033,46 грн., 24665,04 грн. інфляційних втрат та 3000 грн. відшкодування моральної шкоди. В решті позову слід відмовити.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути з відповідача в дохід держави 11,56 грн. судового збору.
За змістом ст.ст. 265, 270 ЦПК України додаткове рішення суду, ухвалене в порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору і не може існувати окремо від нього. 
За наявності підстав для скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року слід визнати таким, що втратило силу додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.07.2021 року у справі № 761/15741/17.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги  ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів (несплаченої орендної плати) за період з 10.11.2006 року по 01.12.2006 року, з січня 2008 року по серпень 2017 року скасувати і провадження у справі в частині цих вимог закрити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2022 року в частині позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів (несплаченої орендної плати) за період з 01 грудня 2006 року по 31 грудня 2007 року, з 01 вересня 2017 року по 31 жовтня 2017 року та в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних і моральної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» на користь ОСОБА_1 5475,67 грн. безпідставно збережених коштів за період з 12.09.2017 року по 31.10.2017 року, 3 % річних в сумі 10468,37 грн., 25573,14 грн. інфляційних втрат та 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.
В решті позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» в дохід держави 11,56 грн. судового збору.
Визнати таким, що втратило силу додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2022 року. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 серпня 2022 року.

Судді                                                         Л.М. Грох
       
        Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк