УХВАЛА

20 липня 2022 року 
м. Київ

справа №640/13363/21
адміністративне провадження № К/990/16485/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А.,
суддів: Мацедонської В.Е., Шевцової Н.В.,          

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2022 року у справі № 640/13363/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
30 червня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд:
-визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора від 16 квітня 2021 року №365 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;
- визнати протиправною бездіяльність Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року у справі №640/23545/19 та постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року ВП №64917044 в частині поновлення з 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадження Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури або рівнозначній посаді в органах прокуратури України; невручення службового посвідчення прокурора Офісу Генерального прокурора встановленого зразка; невнесення запису до трудової книжки про зайняття ОСОБА_1 посади прокурора Офісу Генерального прокурора;
- зобов`язати Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора видати ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка прокурора відділу Офісу Генерального прокурора; внести запис до трудової книжки про зайняття ОСОБА_1 посади прокурора відділу Офісу Генерального прокурора;
- перерахувати та виплатити з 27 лютого 2021 року заробітну плату з розрахунку посадового окладу, встановленого для прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог:
- про визнання протиправним і скасування наказу Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора від 16 квітня 2021 року №365 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України;
- про визнання протиправною бездіяльності Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року у справі №640/23545/19 та постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 23 березня 2021 року ВП №64917044 в частині поновлення з 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадження Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури або рівнозначній посаді в органах прокуратури України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення рішення, а саме ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 року у справі №640/13363/21 залишено без задоволення, а вищевказані судові рішення залишено без змін.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3,  4,  12,  13,  17,  20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що позивач оскаржує ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року про закриття провадження в частини позовних вимог, рішення суду першої інстанції від 14 грудня 2021 року, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2022 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення рішення та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2022 року.
Отже, в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року про закриття провадження в частини позовних вимог, а також рішення судів попередніх інстанцій, проте відповідно до частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції від 10 січня 2022 року про роз`яснення судового рішення не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції. 
Разом з тим, оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій, які згідно зі статтею 328 КАС України можуть бути оскаржені в касаційному порядку відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник  покликається на висновки Верховного Суду, викладені у справах №540/1311/20 та №480/8472/20.
Верховний Суд звертає увагу, що лише вибіркове цитування уривків з постанов Верховного Суду не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбаченим частиною четвертою статті 328 КАС України.
Також, Суд касаційної інстанції наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Отже, недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Проте, скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №540/1311/20 та від 11 серпня 2021 року у справі №480/8472/20, не обґрунтував, що дані постанови ухвалені у справі за подібними відносинами із цією справою.
Предметом розгляду справи №540/1311/20 є визнання протиправною відмову Щасливцевської сільської ради у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,1581 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Предметом розгляду справи №480/8472/20 є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, які полягають у не зарахуванні до страхового стажу позивачу періодів роботи з 01 січня 2004 року по 15 березня 2005 року у СТОВ "Ворскла" та періоди роботи з 01 липня 2006 року по 24 серпня 2006 року у ТОВ "Кириківка".
Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання протиправним і скасування наказу Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора від 16 квітня 2021 року №365 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.
Отже, Суд доходить висновку, що предметами спору у рішеннях Верховного Суду, на які покликається скаржник, є відмінними від предмету спору у справі, що розглядається.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
У касаційній скарзі позивач зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 9 Закону України «Про прокуратуру» та статей 370-373 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Судом установлено, що аргументи скарги  зводяться лише до твердження про те, що Генеральний прокурор, як посадова особа не може діяти поза межами своїх повноважень та видавати накази про поновлення на посаді в Генеральній прокуратурі України.
Лише формальні посилання заявника на відсутність висновків Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права у подібних правовідносинах, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Щодо оскарження ухвали від 14 грудня 2021 року про закриття провадження у справі скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в ухвалі від 14 грудня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог, оскільки, як зазначає скаржник, суд першої інстанції застосував норму, яка не підлягала застосуванню, а саме пункт 4 частини першої статті 238 КАС України. В обґрунтуванні цього позивач вказує, що в межах справи №640/13363/21 не вимагав забезпечення належного виконання судового рішення від 26 лютого 2021 року у справі №640/23545/19 про скасування наказу про звільнення з посади позивача, визнання цього наказу протиправним, поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за вимушений прогул. 
Отже, предмет у справах №640/13363/21 та №640/23545/19 не є тотожним, як визначив суд першої інстанції, а є, як вважає позивач, різним. 
Підсумовуючи, Верховний Суд зазначає наступне. 
Ухвала суду першої інстанції від 10 січня 2022 року про відмову у роз`ясненні судового рішення відповідно частини другої статті 328 КАС України не може бути предметом касаційного оскарження, отже, в цьому випадку має підлягати застосування пункт 1 частини першої статті 333 КАС України (суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню).
Рішення судів попередніх інстанцій підлягають касаційному оскарження у разі викладення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, проте, як було з`ясовано Судом вище, заявник касаційної скарги, посилаючись на пункти 1 та 3 цієї статті, не виклав підстави касаційного оскарження, тому відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції від 14 грудня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог, з урахування належних обґрунтувань, може бути предметом касаційного оскарження.
У той же час, скаржником не достатньо мотивовано оскарження ухвали суду першої інстанції від 14 грудня 2021 року, що зрештою не може вважатися належним обґрунтуванням підстави для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.    
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення може бути переглянуто судом касаційної інстанції, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332, пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2022 року у справі № 640/13363/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2022 року про роз`яснення судового рішення у справі №640/13363/21.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська 	
                                                                                                                   Н.В. Шевцова