Постанова 
Іменем України 
02 червня 2022 року
м. Київ
Справа № 447/947/16-к
Провадження №  51-5477 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                                           ОСОБА_1 ,
суддів:                                                       ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , 
при секретарі                                             ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                                  ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радехів Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від               04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 04 лютого 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року вищевказаний вирок залишено без змін.
За вироком суду (з урахуванням ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 08 лютого 2021 року про виправлення описки у вироку суду)                       ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим, а саме:                    17 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт, терміном на 80 годин; 26 червня 2015 року Личаківським районним судом м. Львова за  ч. 2 ст. 190 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень, відбув призначені покарання, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, за наступних обставин.
ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Новий Розділ Львівської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном, із корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення:
-   21 вересня 2015 року, приблизно о 15:00, по АДРЕСА_2 , повторно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_7 , отримав у останньої під приводом здійснення ремонту мобільний телефон марки «АСЕR» моделі  «Z 150», вартістю 1 660 гривень, після чого вказаний мобільний телефон привласнив, а в подальшому продав його невстановленій досудовим розслідуванням особі у невстановлений час та у невстановленому місці, чим заподіяв ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму;
-       30 вересня 2015 року, приблизно о 14:00, поблизу магазину «АNDІ», повторно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_8 , отримав у останньої під приводом здійснення ремонту мобільний телефон марки «НIGHSCREEN» моделі «ZERA S», вартістю 1 700 гривень, після чого вказаний мобільний телефон привласнив, а в подальшому продав його невстановленій досудовим розслідуванням особі у невстановлений час та у невстановленому місці, чим заподіяв ОСОБА_8 майнову шкоду на вказану суму;
-       в кінці вересня 2015 року, у денний період часу, поблизу магазину «Родинна ковбаска», повторно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав у останнього під приводом здійснення ремонту ноутбук марки «ACER Aspire» моделі «315», вартістю 2 450 гривень та планшета марки «Samsung Galaxy», моделі «Note 4», вартістю 850 гривень, після чого вказані ноутбук і планшет привласнив, а в подальшому продав їх невстановленій досудовим розслідуванням особі у невстановлений час  та у невстановленому місці, чим заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3 300 гривень;
-       крім того, 27 вересня 2015 року, приблизно о 18:00, повторно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_10 , отримав у останнього під приводом здійснення ремонту мобільний телефон марки «Аррlе іРhоnе 4», вартістю  2 750 гривень та мобільного телефону марки «Аррlе іРhоnе 5s», вартістю 4 550 гривень, після чого вказані мобільні телефони привласнив, а в подальшому продав їх невстановленій досудовим розслідуванням особі у невстановлений час та у невстановленому місці, чим заподіяв ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 7 300 гривень;
-       крім того, у першій половині жовтня 2015 року, у денний період часу, повторно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_11 , отримав у останнього під приводом здійснення ремонту ноутбук марки «АСЕR», моделі «Emachines 725», вартістю 3 272,75 гривень, після чого вказаний ноутбук привласнив, а в подальшому продав його невстановленій досудовим розслідуванням особі у невстановлений час та у невстановленому місці, чим заподіяв ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає рішення суду апеляційної інстанції незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції не врахував вимоги статей 65, 75 КК України, не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого.                              Також прокурор не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про врахування обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття, оскільки дані про особу засудженого свідчать про те, що він належних висновків для себе не зробив, а каяття висловлене з метою уникнення покарання. Зазначає про те, що відшкодування завданої шкоди потерпілому не свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину, а думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, проте не є вирішальною. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості   ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, тому Верховний Суд не переглядає судових рішень у цій частині на предмет законності та обґрунтованості.
Твердження в касаційній скарзі прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого, і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими з огляду на таке.
Зокрема, ці доводи стосуються питання про дотримання судом визначених законом вимог щодо призначення покарання та звільнення від його відбування, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд може прийняти рішення про звільнення особи  від відбування покарання з випробуванням на підставі та умовах, визначених у статті  75 КК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погодившись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, наводячи аргументи, просив апеляційний суд  вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд здійснив розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, тобто в межах поданої апеляційної скарги прокурора, і з достатньою повнотою перевірив всі викладені в його апеляційній скарзі доводи та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. А тому доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом є безпідставними.
На думку колегії суддів касаційного суду, апеляційний суд правильно погодився із вироком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання засудженому, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції при призначенні покарання та можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених                             ч.2 ст. 190 КК України, дані про його особу, який є інвалідом ІІІ групи з дитинства, має на утриманні малолітню дитину та сплачує аліменти, добровільно відшкодував потерпілим завдану майнову шкоду. При цьому, суд першої інстанції визнав та врахував і обставину, яка пом`якшує покарання, а саме: щире каяття. Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому відсутні.
Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого, на його думку, визнання судом першої інстанції обставини, що пом`якшує обвинуваченому ОСОБА_6 покарання - щирого каяття, та дійшов висновку, що місцевим судом об`єктивно встановлено і мотивовано у вироку наявність такої обставини як щире каяття обвинуваченого, що в даному випадку ґрунтується на повному, послідовному і незмінному протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій визнанні вини у вчиненому, як основної форми прояву такого, а також осуді і належній критичній оцінці ОСОБА_6  своєї протиправної поведінки. 
Колегія суддів касаційного суду погоджується із висновками колегії суддів апеляційного суду, яка обґрунтовано в ухвалі вказала про те, що доводи апеляційної скарги прокурора (які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги) щодо безпідставного застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень                  ст. 75 КК України, не спростовують викладених у вироку обґрунтованих висновків місцевого суду з цього приводу, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю. При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності. 
На думку колегії суддів касаційного суду, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.
Викладені у касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності цих висновків в оскаржуваній ухвалі і не ставлять під сумнів законність цього рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено. 
За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвалу апеляційного суду слід залишити без зміни.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Львівського апеляційного суду від  04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                ОСОБА_12