ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/13888/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Беспалов О.О.
                                                  Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області, у якому просив:
          - визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Чернігівській області, викладену в листі від 20.08.2021 № 2500-0307-8/42070, у переведенні позивача на пенсію за вислугою років за п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; 
          - зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області встановити позивачу пенсію за вислугу років згідно за п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі 70% грошового забезпечення, починаючи з 02.04.2021 та виплати йому суми недоотриманої пенсії.
          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
          Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладене у формі листа від 20.08.2021 № 2500-0307-8/42070 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
          Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
          В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
          Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приписами Закону №2262-ХІІ чітко визначено умови призначення пенсії за вислугу років, при цьому у ст. 12 визначено, що такий стаж повинен бути саме календарним, а не пільговим.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України по 01.04.2021.
          Відповідно до витягу з наказу  від 29.03.2021 №83 о/с Головного управління Національної поліції в Чернігівській області зазначено, що  позивач має вислугу років на день звільнення 29 років 00 місяців 22 дні, в тому числі в календарному обчисленні 24 роки 10 місяців 25 днів, в пільговому обчисленні - 00 років 09 місяців 20 днів.
           06.08.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його на пенсію за вислугою років відповідно  до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та надав лист ГУНП у Чернігівській області від 25.06.2021(а.с.6-8).
           20.08.2021 ГУ ПФУ в Чернігівській області листом № 2500-0307-8/42070 відмовило позивачу в переведенні позивача на пенсію відповідно  до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за відсутністю вислуги в календарному обчисленні 25 років на дату звільнення зі служби (а.с.9).
          Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон №2262-XII.
          Відповідно до п. "а" ст. 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: «особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. "б"-"д", "ж" ст. 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше».
          До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону.
          В свою чергу, ст. 17-1 Закону №2262-XII визначено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.
          Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, яка визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.
          Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.
          Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон N2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
          Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.
          Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції,  вислуга років позивача станом на день звільнення складає 29 років 00 місяців 22 дні, в тому числі у календарному обчисленні - 24 роки 10 місяців 25 днів, в пільговому обчисленні становить 00 років 09 місяців 20 днів.
          Наразі, ГУ ПФУ в Чернігівській області рішення за заявою позивача не приймало, а листом № 2500-0307-8/42070 відмовило позивачу в переведенні позивача на пенсію відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за відсутністю вислуги в календарному обчисленні 25 років на дату звільнення зі служби.
          Водночас, пенсійний орган не досліджував документи на підтвердження наявності у позивача необхідної вислуги років з врахуванням можливості пільгового зарахування окремих видів служби.
          З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
          Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          В даному випадку доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
          Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області залишити без задоволення.
          Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Суддя-доповідач                                                            І.О. Грибан

          Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 14.07.2022р.)