П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
13 липня 2022 року                                                                                           м. Київ
         
Справа № 757/18261/20-ц
Провадження: № 22-ц/824/8098/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,
секретар Івасенко І.А.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2022 року, постановлену під головуванням судді Шевчука А.В.,
у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцький Тимофій Костянтинович, ОСОБА_2 ,
                                                 в с т а н о в и в :
 
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, обґрунтувавши його тим, що 03.12.2021 року він звернувся із заявою до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про прийняття до примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.06.2021 року по справі №757/18261/20-ц про стягнення на його користь з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Одночасно просив здійснити усі передбачені законодавством заходи для фактичного і повного виконання рішення суду, а стягнуті на його користь грошові кошти перерахувати на його ім`я поштовим переказом або на банківський рахунок. Зазначив, що грошові кошти на його банківський рахунок чи у відділення поштового зв`язку не надійшли, причина цього йому була невідома. У зв`язку з цим, 14.04.2022 року він звернувся до Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з інформаційним запитом. 20.04.2022 року він направив повторний інформаційний запит електронною поштою.  21.04.2022 року ним було отримано від уповноваженої особи Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левицького Т.К. усні відомості про закінчення виконавчого провадження, знаходження стягнутих коштів на депозитному рахунку Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ). Того ж дня він, ОСОБА_1 , зателефонував до банку, спеціаліст банку здійснив перевірку та повідомив йому, що ніяких коштів на банківський рахунок не  надходило. В подальшому, того ж дня, уповноважена особа Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левицький Т.К. в телефонній розмові повідомив, що кошти знайшлися, виконавче провадження завершено, а стягнуті з боржника кошти в повному обсязі знаходяться на депозитному рахунку Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), однак державним виконавцем ще не підготовлено розпорядження про перерахування коштів стягувачу. Вважав,що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, тому є незаконною. Також незаконною є бездіяльність державного виконавця з не підготовки розпорядження про перерахування коштів стягувачу, оскільки суперечить п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». За викладених обставин, просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Петрухно С.О. про закінчення виконавчого провадження ВП №7806591 від 08.12.2021 року.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2022 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення його скарги без розгляду, посилаючись на те, що він пропустив десятиденний строк для подання скарги, встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України, та не порушив питання про поновлення строку на звернення із даною скаргою. Зазначив, що про порушення прав, про джерело цього порушення та спосіб порушення права дізнався лише 21.04.2022 року, а тому скарга подана у визначені законом строки. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 червня та 23 червня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.
Представник Печерського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що останній  звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця з пропуском встановленого законом десятиденного строку, а тому наявні визначені процесуальним законом підстави для залишення такої скарги без розгляду на стадії її прийняття скарги до розгляду. До матеріалів скарги    ОСОБА_1 не додано заяви про поновлення строку для її подання із обґрунтуванням поважності причин його пропуску. Заявником також не подано належно оформленої заяви із зазначенням дійсних реквізитів постанови про закінчення виконавчого провадження з огляду на те, що за відомостями Печерського ВДВС у м. Києві виконавче провадження 08.12.2021 року№67806591 відкрито, а не закінчено. Крім того, навіть якщо брати до уваги, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №67806591 датована 08.12.2021 року, заявником не подано належно оформленої заяви із зазначенням об`єктивно непереборних та незалежних від волевиявлення скаржника обставин, які дають можливість поновлення строку звернення до суду для розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця пов`язаної з її винесенням з огляду на час отримання відомостей про закінчення виконавчого провадження. 
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі - Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасноі в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.
Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Отже, ухвала про залишення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка триває, без розгляду з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005 та від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, від 22 грудня 2021 рокуу справі № 760/19348/20.
Зважаючи на те, що предметом скарги є оскарження бездіяльності старшого державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві Левіцького Т.К.  щодо не підготовки розпорядження про перерахування коштів та судових витрат в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 цих коштів, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції  про те, що  ОСОБА_1 звернувся із зазначеною скаргою поза межами процесуального строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.
Згідно з частиною четвертою статті 379 ЦПК України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду скарги  ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцького Т.К.підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 379,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 05 травня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.   

 
Головуючий                                                                                              Т.О. Невідома

Судді                                                                                                          І.М. Вербова

                                                                                                                    В.А. Нежура