Справа № 464/1647/21                                Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/4559/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 червня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року Акціонерне товариство «Банк «Кредит Дніпро» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. 
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про встановлення кредитного ліміту № 26258000004787-КР в розмірі 100 000 грн., які позичальник зобов`язаний повернути разом зі сплатою за користування кредитом. Стверджує, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 18 лютого 2021 року становить 138 138.94 грн., з яких 81 980.38 грн. – залишок строкового кредиту, 4 007.59 грн. – залишок нарахованих строкових відсотків, 16 323.92 грн. – залишок простроченого кредиту, 35 827.05 грн. – залишок прострочених відсотків. Зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наведених підстав просить стягнути з  ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства «банк Кредит Дніпро» загальну заборгованість за кредитним договором № 26258000004787-КР в розмірі 138 138.94 грн.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року позов Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року в розмірі 138 138.94 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» 2270 грн. судового збору.  
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що відсутній факт виникнення між позивачем та відповідачем відносин з надання та отримання кредиту, оскільки відсутнє волевиявлення відповідача на вчинення відповідного правочину, що позбавляє позивача права вимагати від відповідача сплати відсотків чи будь-яких інших нарахувань на суми коштів, які знімалися з банківського рахунку. Зазначає, що не може вважатися укладеним договір, якщо сторони не дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, а зважаючи на те, що сторонами не погоджена сума кредиту, кредитний договір № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року слід вважати неукладеним та таким, що не породжує жодних правових наслідків. Вказує, що заява про надання кредиту не містить жодних положень щодо процентів по кредиту, зокрема, ставок, тарифів, порядку та способу їх розрахунку. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки з виписки по рахунку відповідача вбачається, що у нього відсутня заборгованість перед АТ «Банк Кредит Дніпро», а весь борг відповідача є погашеним. Наголошує, що кредитодавець вправі нараховувати проценти по кредиту лише під час строку кредитування або, якщо такий не встановлений, то до моменту пред`явлення вимоги до боржника, а враховуючи, що заяві від 19 березня 2018 року датою повного погашення кредиту зазначено 31 березня 2018 року, то банк вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише протягом 12 днів з 19 березня 2018 року по 31 березня 2018 року. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року призначено на 16 год. 00 хв. 20 червня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 27 червня 2022 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 20 червня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 27 червня 2022 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежним чином виконувалися зобов`язання за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 138 138.94 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно зі ст. 634 ЦК Українидоговором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено, що 07 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Кредит Дніпро», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про встановлення кредитного ліміту № 26258000004787-КР, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 100000 грн. 
В матеріалах справи міститься копія заяви про надання кредиту/кредитний договір № 26258000004787-КР, який підписано ОСОБА_1 із зазначенням його анкетних даних (а.с. 6-9).
Відповідач в заяві про надання кредиту/кредитному договорі № 26258000004787-КР підтвердив, що звертається до банку з офертою та просить надати кредит у національній валюті в розмірі, на умовах та в порядку, передбаченому в цій заяві та Універсальному договорі банківського обслуговування.
В розділі 13а заяви про надання кредиту/кредитному договорі № 26258000004787-КР сторони погодили, що сума наданого кредиту становить 100 000 грн.
Випискою по рахунку підтверджується, що 20 березня 2018 року збільшено ліміт до 100 000 грн. на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро» на ім`я ОСОБА_1 . 
Як вбачається з виписки по рахунку, ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, розраховувався кредитними карточками при здійсненні покупок, знімав готівку в банкоматах, а також погашав заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору (а.с. 150-161).
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 , станом на 18 лютого 2021 року вбачається, що така становить 138 138.94 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 98304.30 грн. та заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 39 834.64 грн. (а.с. 14-17).
Враховуючи те, що кредитні кошти фактично отримані та використовувалися відповідачем, банк звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за насплаченою часткою тіла кредиту в межах максимально встановленого кредитного ліміту за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 98304.30 грн., оскільки такими відповідач користувався, знімаючи їх з картки.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 39 834.64 грн.
Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитними коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року, укладеним між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 , банк посилався на Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів, Тарифи банку з обслуговування кредитних карток та паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка з пільговим періодом», які розміщені на офіційному сайті банку, як невід`ємні частини кредитного договору.
В Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів передбачено, в тому числі, і пільговий період користування коштами та обов`язок клієнта щомісячно здійснювати сплату процентів за користування кредитними коштами за фіксованою процентною ставкою, яка визначається в кредитному договорі, Тарифах банку та Паспорті продукту.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Універсальним договором банківського обслуговування клієнтів відповідач ознайомився та погодився з його умовами, а також те, що вказаний документ станом на 07 березня 2018 року містив умови, зокрема, й щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами в розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловила правову позицію про те, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів та Тарифи банку, відсутність у кредитному договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів та Тарифи банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
В Паспорті споживчого кредиту «Кредитна картка з пільговим періодом», який підписано відповідачем, встановлено фіксований тип процентної ставки та передбачена пільгова процентна ставка в розмірі 0.01 % річних та базова процентна ставка в розмірі 48 % річних.
Разом з тим, як зазначено в Паспорті споживчого кредиту «Кредитна картка з пільговим періодом», інформація надається споживачу до укладення кредитного договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Отже, паспорт споживчого кредиту містить інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню основного кредитного договору з позичальником і сам по собі не може вважатися складовою частиною кредитного договору до укладення основного договору про споживчий кредит та не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України «Про споживче кредитування», а відтак зазначена в ньому інформація, в тому числі і про розмір відсотків, не може вважатися умовою договору, і що позичальник погодився з цими умовами.
Крім цього, підписання позичальником «Паспорту споживчого кредиту» свідчить про те, що банк виконав вимогу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» і надав до укладення договору споживачу послуг інформацію про вартість кредиту, що є обов`язком банку.
Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» підлягають до задоволення в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 98304.30 грн., в частині решти позовних вимог, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають. 
Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» в частині стягнення з  ОСОБА_1 на його користь 98 304.40 грн. заборгованість за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року, що становить 72.16 % позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1638.03 грн. судового збору за подання позову.
У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги на 27.84 %, то з Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню 947.95 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи наведене,з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» слід стягнути 690.08 грн. за сплату судового збору.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2021 року– скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 26258000004787-КР від 07 березня 2018 року в розмірі 98 304.40 грн.
В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» – відмовити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» 690.08 грн. судового збору.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 27.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк