ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/273/22 Справа № 709/168/22 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Левченко В. В.   Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року                                                                                                     м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., з участю представника ОСОБА_1 – адвоката Солод В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2022 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, працюючої в СТОВ "Надія", РНОКПП в матеріалах справи відсутній,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік; стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.,

в с т а н о в и в :

       Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 07 січня 2022 року о 03:13 в смт. Чорнобай по вул. Толстого, керувала автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 відмовилася під відеофіксацію. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, необгрунтованою та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 ) подала апеляційну скаргу в якій просить постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.06.2022 р. скасувати, та прийняти нове рішення, яким закрити провадження по справі.
Апеляційні вимоги мотивувала тим, що протокол складений на ОСОБА_2 , а її прізвище згідно паспортних даних ОСОБА_3 , і їй не зрозуміло чому суд зробив висновок, що це одна і таж сама особа, ніяких документів на підтвердження цього працівники поліції до суду не надали. Зауважує, що у справі відсутні будь які докази, що раніше її прізвище було ОСОБА_4 і що вона змінивши прізвище не змінила посвідчення водія. Сама вона не пам`ятає, що її зупиняли працівники поліції та оформляли щодо неї протокол про адміністративне правопорушення. Також їй не зрозуміло чому суддя вирішив, що на відео саме вона. 
При обгрунтуванні своїх апеляційних вимог апелянт послалася на практику Європейського Суду. 
В судове засідання призначене на 18.07.2022 р. о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про місце, дату і час проведення судового засідання, не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомила.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 також неодноразово не з`являлася в судові засідання суду першої інстанції, які призначалися на 30.05.2022 р. о 09 год. 00 хв. та 15.06.2022 р. о 08 год. 30 хв., хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_1 була повідомлена про місце, дату і час розгляду справи належним чином, однак зловживаючи своїми правами у судове засідання не з`явилася і доказів з приводу поважності причин неявки в судове засідання, не надала. 
Таку поведінку та відношення до своїх процесуальних прав та обов`язків зі сторони ОСОБА_1 , суд розцінює як прояв повного правового нігілізму, тобто деформаційного стану правосвідомості особи, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінності права, зневажливим ставленням до правових принципів.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Солод В.М., який виступив в підтримку вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає. 
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.
Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події. 
Відповідно до п.2.5 Правил Дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи. 
Висновки судді про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають. 
Незважаючи на позицію ОСОБА_1 та її представника – адвоката Солод В.М. про недоведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, її вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №067500 від 07.01.2022 р., відеозаписом події від 07.01.2022 р. за участі ОСОБА_1 на якому зафіксовано відмову останньої від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відтак доводи апелянта про недоведеність її вини, відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання уникнути установленої законом відповідальності за вчинення нею – ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 р. №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (зі змінами) (далі Порядок), відповідно до яких особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. 
Так, згідно п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційної інстанції для перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та встановлення обставин у справі був переглянутий диск з відеозаписом події від 07.01.2022 р. за участю ОСОБА_1 , який підтвердив, відмову останньої від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_1 на запитання працівників поліції повідомила, що вона дійсно вживала алкогольні напої, через складні обставини що склалися в її житті, та просила її не карати.
Доводи апеляційної скарги, про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено на іншу особу ОСОБА_2 , а її прізвище згідно паспорта ОСОБА_3 у зв`язку з чим вона не може бути притягнутою до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи посвідчення водія на ім`я « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » видане 10.04.2007 р. (а.с.17), а паспорт громадянина України на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » виданий 28.10.2008 р. (а.с.9-11), та з урахуванням переглянутого диску з відеозаписом події від 07.01.2002р., особа, яка зафіксована на цьому диску, посвідченні водія та паспорта є однією і тією ж самою особою – ОСОБА_1 , про що також свідчать анкетні дані із посвідчення водія та паспорта громадянина України.
При цьому слід зазначити, що при подачі до суду заяви про направлення матеріалів на дооформлення, представник ОСОБА_6 – адвокат Солод В.М. надав копію паспорта « ОСОБА_3 », а саме сторінки НОМЕР_2 та 11 і при цьому не надав копію сторінки 10 «сімейний стан», що розцінюється судом апеляційної інстанції як приховування повної інформації щодо особи відносно якої мається здійснюватися перевірка.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).
Згідно сукупності досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмови від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, що становить самостійний склад адміністративного правопорушення за вказаною статтею.
Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно.
Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд дійшов висновку про правильність встановлення уповноваженою посадовою особою факту відмови ОСОБА_1 - особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що стало підставою для складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення. 
Будь-які докази відсутності вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником суду апеляційної інстанції не надані.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними та перевіреними по справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Адміністративне стягнення судом накладено з дотриманням правил, передбачених вимогами ст.ст.33, 34, 35 КУпАП з урахуванням всіх обставин адміністративного провадження та особи правопорушника є розмірним до вчиненого і справедливим. 
Враховуючи обставини справи, вважаю, що постанова судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.06.2022 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не сппростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                         М.О. Ятченко