ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1520/22 Справа № 174/243/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Дніпропетровськгаз”
на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу та стягнення моральної шкоди, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,- 

ВСТАНОВИЛА:
В квітні 2021 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу та стягнення моральної шкоди, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між позивачем та відповідачем і між нею та третьою особою, укладені публічні договори про розподіл природного газу та на постачання природного газу, вона є споживачем природного газу, який їй постачає відповідач за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить їй на підставі договору найму житла укладеного нею з її власником - територіальною громадою м.Вільногірська Дніпропетровської області. Оскільки у неї багатодітна сім`я, відповідно до ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства» (четверо дітей, з яких троє неповнолітні) вона повинна сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги тільки 50% їх вартості, як це передбачено ч.3 ст.13 ЗУ «Про охорону дитинства», а інші 50% вартості вказаних послуг компенсує виконавцю послуг держава. У свою чергу, з початку опалювального сезону 2020-2021 року, їй від відповідача приходили щомісячно рахунки на оплату, в яких була зазначена тільки плата за розподіл (доставку) природного газу, а в рахунках ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на оплату за спожитий природний газ, було зазначено 0,00 (наприклад рахунки: за листопад 2020 року, за січень, лютий 2021 року). Відповідно за вказаний період вона і не сплачувала на користь третьої особи плату за спожитий природний газ, оскільки в рахунках на її адресу не зазначалися суми, які вона повинна була сплатити. В березні 2021 року в вищезазначену належну їй квартиру прийшов робітник відповідача (контролер) і вручив їй повідомлення про заборгованість за послуги газопостачання від 04.03.2021 року, з якого слідувало, що вона заборгувала третій особі ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» 10495,65 грн. і в разі несплати нею цього боргу (строк не зазначався, а було тільки зазначено терміново), ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» звернеться до суду за стягненням заборгованості у судовому порядку. Приблизно 07.04.2021 року до неї в квартиру прийшли працівники відповідача- майстер АДС ОСОБА_2 та слюсар ОСОБА_3 , які провели перевірку газового обладнання в квартирі на предмет, як вони сказали витоку газу, однак такого витоку газу вони не виявили, після чого не складаючи жодного документа про проведену перевірку, вказані особи покинули її квартиру. Однак вже 13.04.2021 року вказані працівники відповідача знову прийшли в належну їй квартиру з бланком акту на відключення ГМВГ, який вони заповнили 13.04.2021 року і в якому вже було надруковано: «Причина відключення газу Порушення ПБСГ р.5,п.5,п.п.5.7, наявність витоку газу на запірному пристрої ду-20 м.м.» і відключили газові прилади в її квартирі від газопостачання, методом пломбування (механічне від`єднання газопроводу з установкою заглушки з пломбуванням). При цьому, вони її попередили, що доки вона не сплатить борг за спожитий природний газ станом на квітень 2021 року, їй не відновлять газопостачання в її квартиру. Також в акті на відключення ГМВГ від 13.04.2021 року зазначено, що відновлення газопостачання буде здійснено тільки після усунень порушень, сплати споживачем боргу та відшкодування збитків, завданих його неправомірними діями. Вважає, дії відповідача у вигляді припинення 13.04.2021 року газопостачання в належну їй квартиру протиправними, оскільки фактично її квартира була відключена відповідачем від газопостачання внаслідок виникнення у неї заборгованості зі сплати спожитого природного газу, яка виникла не з її вини, а з вини відповідача, який не надавав їй до оплати рахунки на сплату спожитого природного газу. При цьому, в цей час відповідач не має права припиняти надавати їй житлово-комунальну послугу у вигляді постачання природного газу у разі її неоплати, оскільки відповідно до п.п.5) пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» слідує, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. В даному випадку станом на 13.04.2021 року і до цього часу на території України діють карантин та обмежувальні заходи, пов`язані з поширенням коронавірусної хвороби, що безумовно забороняє відповідачу відключати споживачів газу від газопостачання внаслідок наявності у споживача заборгованості з оплати спожитого природного газу. Однак працівники відповідача, знаючи про таку заборону, і при цьому бажаючі вплинути на неї щодо спонукання сплатити заборгованість за спожитий природний газ, внесли завідомо неправдиві дані в акт про відключення ГМВГ від 13.04.2021 року, зазначивши, що причиною відключення від газопостачання, є начебто не борг за спожитий газ, а наявність витоку газу на запірному пристрої ду-20 м.м., що є порушенням ПБСГ, в той же час зазначені працівники відповідача будь-яких достовірних документів про витік газу за її участю як споживача, не складали, та не зазначали за допомогою чого встановлений такий витік. Враховуючи, що відповідач не визначив конкретне порушення, яке було нею начебто допущено, то вона як споживач не має об`єктивної можливості його усунути, а відповідно й здійснити заходи для відновлення газопостачання. 
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу та стягнення моральної шкоди, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» відмовлено
Судові витрати у виді судового збору - віднесено на рахунок держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року у справі №174/243/21, про відмову у задоволенні позовної заяви про захист прав споживача природного газу та стягнення моральної шкоди до акціонерного товариства “Оператор газорозподільної системи “Дніпропетровськгаз”, та винести постанову якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Оператор газорозподільної системи “Дніпропетровськгаз” та ТОВ “Дніпропетровськгаз збут” просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року у справі №174/243/21-залишити без задоволення, а рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року у справі №174/243/21 прийнятого за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без змін.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовано Цивільним кодексом України та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕ № 2494 від 30.09.2015 року.
Так, встановлено,що позивачка ОСОБА_1 є споживачем послуги з розподілу природного газу, постачальником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровсьгаз» на підставі публічного договору, укладеного між АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровсьгаз» та ОСОБА_1 щодо об`єкта, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживає та зареєстрована разом із сім`єю. (а.с.9,10,11,14).
В судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що підтверджується письмовими доказами у справі, припинення (обмеження) газопостачання на об`єкт споживача - другий під`їзд буд. АДРЕСА_2 , де в квартирі АДРЕСА_3 проживає позивачка, відбулося у зв`язку з надходженням 12.04.2021 року аварійної заявки № 293 про факт наявності запаху газу у вказаному під`їзді будинку, після чого при обстеженні виявлено витік газу на різьбованому з`єднані ввідного газопроводу, виконано герметизацію (а.с. 45). 
За нормами ст.37 ЗУ «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.
Відповідно до ч.2 ст.38 ЗУ «Про ринок природного газу» з метою виконання функцій, передбачених ч.1 ст.37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний, зокрема, вживати заходів із метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газорозподільної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.
Згідно з Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 року № 285, підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема: наявності витоків газу (п.5.7.) Ігнорування Правил безпеки систем газопостачання є неприпустимим, оскільки газопроводи та споруди на них є об`єктом підвищеного ризику, а виконання Правил безпеки систем газопостачання є певною гарантією надійності функціонування систем газопостачання, безпеки життя та здоров`я населення.
Главою 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем зазначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/ припинення природного газу, зокрема, у випадку визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт.
13.04.2021 року працівниками відповідача за адресою позивачки було здійснено відключення газових приладів ПГ-4, ОП – Альфа по причині порушення ПБСГ р.5, п.5, п.п.5.7 - наявності витоку газу на запірному пристрої ду-20 мм, шляхом пломбування (механічного від`єднання газопроводу з установкою заглушки з пломбуванням), що підтверджено копією акту на відключення ГМВГ від 13.04.2021 року (а.с.5), доказів зворотного позивачкою не надано, що дає суду підстави для висновку, що відключення квартири позивачки від газопостачання відбулося саме внаслідок виявлення витоку газу, а не інших причин, зокрема, наявності заборгованості по оплаті за спожитий газ, на чому вона наполягала у судовому засіданні.
Позивач вважає, дії відповідача у вигляді припинення 13.04.2021 року газопостачання в належну їй квартиру протиправними, оскільки фактично її квартира була відключена відповідачем від газопостачання внаслідок виникнення у неї заборгованості зі сплати спожитого природного газу, яка виникла не з її вини, а з вини відповідача, який не надавав їй до оплати рахунки на сплату спожитого природного газу. При цьому, в цей час відповідач не має права припиняти надавати їй житлово-комунальну послугу у вигляді постачання природного газу у разі її неоплати, оскільки відповідно до п.п.5) пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» слідує, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. В даному випадку станом на 13.04.2021 року і до цього часу на території України діють карантин та обмежувальні заходи, пов`язані з поширенням коронавірусної хвороби, що безумовно забороняє відповідачу відключати споживачів газу від газопостачання внаслідок наявності у споживача заборгованості з оплати спожитого природного газу.
В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, заборгованість по оплаті за газ позивачка має перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а не відповідачем у справі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», працівниками якого було здійснено відключення квартири позивачки від газопостачання. 
Крім того, відповідно до п.6 гл.7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).
Позивачка з письмовою заявою до відповідача щодо відновлення газопостачання на виконання п.6 гл.7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем  не зверталася, будь-яких достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності у її квартирі витоку газу, зокрема на запірному пристрої, не надала, що унеможливлює відновлення газопостачання в належну позивачці квартиру, оскільки експлуатація газових приладів у разі наявності вказаного витоку газу, поза розумним сумнівом, створить небезпеку як для позивачки та членів її сім`ї, так і для мешканців будинку.
Також суд першої інстанції, зазначив, що позивачкою надано копію абонентської книжки з відміткою про те, що 20.07.2015 року проведено технічний огляд наявного у квартирі газового обладнання не виявлено витоку газу, суд не приймає у якості допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин, оскільки виток газу було виявлено працівниками відповідача 13.04.2021 року, тобто більше ніж через 5 років з моменту проведення вказаного огляду. (а.с. 54-55).
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведено, що оскільки позивачкою в судовому засіданні не спростовано, що припинення газопостачання в належну їй квартиру здійснено працівниками відповідача саме внаслідок виявлення витоку газу, а не наявності заборгованості за спожитий газ, до відповідача із письмовою заявою про відновлення газопостачання вона не зверталася та доказів усунення порушень, внаслідок яких відбулося відключення газопостачання в належній їй квартирі, зокрема, шляхом проведення технічного огляду наявного газового обладнання, не надала, тому підстави для визнання дій відповідача по відключенню 13.04.2021 року газопостачання в належній позивачці квартирі протиправними, зобов`язання відновити це газопостачання, а також відшкодування моральної шкоди відсутні, а відтак у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Посилання апелянта, що суд першої інстанції не надав належної оцінки такому важливому доказу, як зміст акту на відключення ГМВГ від 13.04.2021 року складеного представниками відповідача, якій має незаповнені майже усі позиції, крім позиції “Причина відключення газу”, яка в цьому бланку вже надрукована “Порушення ПБСГ р.5, п.5, п.п.5.7, наявність витоку газу на запірному пристрої ду-20 м.м.”, що свідчить про те, що вказане порушення ПБСГ вже констатувалось відповідачем, ще до огляду газового обладнання в квартирі на предмет витоку газу, і що вказує на те, що такий висновок не відповідає дійсності, оскільки неможливо встановити виток газу на запірному пристрої не оглядаючи цей запірний пристрій, а тому такий висновок викладений заздалегідь в акті за допомогою друку на принтері є не більше чім припущення, колегією судів не приймається, оскільки носять характер оціночних суджень, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на використання мовних засобів задля тлумаченням ситуації яка склалась на власну користь.
Доводи апеляційної скарги, що фактично квартира позивача була відключена від газопостачання внаслідок виникнення заборгованості зі сплати за спожитий природний газ на переконання колегії судів є припущенням, а відповідно до ч. 6. ст. 81 ЦПУ України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. 
Так, Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №844 від 29.06.2017 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільского району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Дніпропетровськгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз». 
Отже, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснює діяльність з обслуговування систем газопостачання та відповідно  вчиняє дії по припиненню та відновленню розподілу природного газу позивачу та не є Оператором ГРМ.
В той час, ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" здійснює свою діяльність як постачальник газу проводить діяльність виключно з постачання газу.
Відтак, посилання апелянта що відключення відбулося внаслідок виникнення заборгованості зі сплати за спожитий природний газ на переконання колегії судів є припущенням, а відповідно до ч. 6. ст. 81 ЦПУ України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Як вже зазначалось 13.04.2021 року працівниками відповідача за адресою позивачки було здійснено відключення газових приладів ПГ-4, ОП – Альфа по причині порушення ПБСГ р.5, п.5, п.п.5.7 - наявності витоку газу на запірному пристрої ду-20 мм, шляхом пломбування (механічного від`єднання газопроводу з установкою заглушки з пломбуванням), що підтверджено копією акту на відключення ГМВГ від 13.04.2021 року (а.с.5).
Приписами  п4. гл. 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів. У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи.
На час розгляду даної справи доказів усунення вказаного порушення сторонами по справі не надано, позивач до відповідача з письмовою вимогою про зобов`язання усунути порушення “ ПБСГ р.5, п.5, п.п.5.7 - наявності витоку газу на запірному пристрої ду-20 мм,”
Позивач до відповідача та третьої особи з заявою про вжиття заходів спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи, а також заяву про відновлення газопостачання не подавала.
Таким чином вимога позивача про зобов`язання відновити газопостачання в квартиру є передчасною, оскільки не усунуто порушення на підставі якого відключено газопостачання. 
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У свою чергу, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто у сфері дії вказаного Закону перебувають у тому числі відносини між споживачами та надавачами будь-яких послуг.
За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 210/4735/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 275/1052/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц та від 30 вересня 2020 року у справі № 727/12721/17-ц.
Оскільки у даній справі встановлено факт відсутності неправомірного характеру дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в частині припинення газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , підстав для стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок таких дій, судом апеляційної інстанції не вбачається.
Окрім того, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами розмір завданої йому моральної шкоди.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова