Єдиний унікальний номер справи  756/11735/20
Провадження №22-ц/824/2185/2022

П О С Т А Н О В А
 І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
29 червня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді   Журби С.О., 
суддів                        Писаної Т.О., Приходька К.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Завод «МАЯК» про виплату заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до АТ «Завод «МАЯК» про виплату заробітної плати та проведенні розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22.10.2019 року він був звільнений з роботи у АТ «Завод «МАЯК» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, проте грошових розрахунків завод з позивачем не провів.
За твердженням позивача, на час його звільнення заборгованість товариства по заробітній платі складала 87 919,11 грн. Спір з приводу невиплати заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року у розмірі 25 536,09 грн. було врегульовано. За таких обставин, позивач стверджує, що заборгованість товариства по заробітній платі складає 62383,02 грн., яку так і не було виплачено, у зв`язку з чим просив про її стягнення.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Завод  «МАЯК» на користь  ОСОБА_1   заборгованість по заробітній платі у розмірі 61 983,09 грн., стягнуто з АТ «Завод  «МАЯК» на користь  ОСОБА_1  завдану моральну шкоду у розмірі 3 000,00  грн. та судовий збір в дохід держави у розмірі 951,60 грн.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального  права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Станом на дату розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:
Як вбачається із наявної у справі копії трудової книжки ОСОБА_1 , він 22.10.2019 року був звільнений з роботи в АТ «ЗАВОД МАЯК» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до розрахункового листа АТ «Завод «МАЯК», заборгованість останнього перед ОСОБА_1 за період з 01.03.2010 - по 31.102019 року становить 87 519,11 грн. 
За твердженням позивача спір з приводу невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року у розмірі 25 536,09 грн. врегульовано.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не спростовано та не доведено більшої суми заборгованості відповідача ніж  61 983, 09 грн., а тому саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню на його користь.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з твердженнями апелянта щодо того, що суд першої інстанції при вирішенні справ даної категорії має навести у своєму рішенні розрахунок сум, присуджених до стягнення. В той же час це не означає звільнення сторін від обов`язку доведення своїх вимог або надання суду права самостійно збирати докази. При цьому надання та обґрунтування розрахунку заявлених у позовних вимогах сум також є засобом доказування, який покладається на сторін. Крім того, для доведення заявлених у цій справі позовних вимог до суду мали б бути представлені дані, за допомогою яких можна обрахувати як середній заробіток, так і індексацію належних до сплати сум, зокрема розмір заробітної плати позивача,  її структура (основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, надбавки, премії), компенсаційні виплати, разові виплати, тощо. В той же час такі вимоги виконані не були. 
Не було надано до суду також і відомостей щодо кількості робочого часу, відпрацьованого позивачем у різні періоди, хоча ці дані є необхідними для згаданих вище обрахунків. Позивач не надав до суду відповідних документів, як і не ставив перед судом питання про їх витребування від відповідача. Натомість до суду було надано лише загальні відомості щодо помісячних виплат роботодавцем працівнику, без розшифрування їх складу, чого для здійснення заявлених обрахувань явно не достатньо, адже до таких сум можуть бути включені суми, які при цьому не мають враховуватися при обрахуванні заробітку. У будь якому разі рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а при вирішенні справи суд має зважати лише на ті обставини, які достеменно були доведені в ході розгляду справи.
З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді:                                                                                                           Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько