Постанова
Іменем України
                                                                                                              
04 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 521/13728/18
провадження № 61-15453св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка звернулася з касаційною скаргою, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Заїкіної А. П.,                  Князюка О. В. 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_1 у серпні 2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 20 квітня 1984 року на підставі рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів № 259 їй було видане розпорядження № 199 про відкриття особового рахунку з правом укладення договору найму житлової площі, що складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_1 . З цього часу вона, її чоловік та син (відповідач) проживали та були зареєстровані в цій квартирі.  
Зазначала, що з 2003 року відповідач у квартирі не проживає, жодної допомоги на утримання квартири не надає і їй доводиться самостійно сплачувати за нього витрати на житлово-комунальні послуги, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Малиновський районний суд міста Одеси заочним рішенням від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції виходив з того, що факт непроживання відповідача в квартирі підтверджений належними доказами, а тому він є таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року скасовано і закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Допущено поворот виконання заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року та поновлено реєстрацію ОСОБА_2 за місцем постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 .
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач померла, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України та частини першої статті 377 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.
Верховний Суд постановою від 23 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 січня 2020 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.  
Суд касаційної інстанції вказував на те, що спірні правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, нерозривно пов`язані з особою позивача, а тому правильним є висновок апеляційного суду про те, що правонаступництво в даному випадку не допускається. Однак вважав, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не містить жодних висновків щодо незаконності чи необґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції від 13 листопада 2018 року, а тому висновок апеляційного суду про скасування цього рішення та закриття провадження у справі є передчасним.
Одеський апеляційний суд постановою від 14 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2018 року скасував, а провадження у справі закрив.
Приймаючи постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що наданий позивачем  акт та довідка не є належними доказами щодо не проживання ОСОБА_2 у вказаній квартирі понад встановлені законом строки, а тому з урахуванням того, що позивач померла, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Представник ОСОБА_3 - адвокат Смирнов А. І. у вересні 2021 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду                          від 14 червня 2021 року в якій просив оскаржене судове рішення скасувати, а справу направити  для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Представник заявника зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування заочного рішення місцевого суду, оскільки він неправильно оцінив надані позивачем докази. 
Вважає, що матеріалами справи доведено, а місцевим судом правильно встановлено наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним приміщенням, адже останній був відсутній у ньому більше ніж шість місяців.
Проте, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач помер не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Вказує на ту обставину, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм статті 377 ЦПК України у ситуації коли рішення суду першої інстанції не є незаконним та необґрунтованим і поряд із цим одна сторона у справі померла.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги
ОСОБА_2 у січні 2021 року подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому у задоволенні касаційної скарги просив відмовити, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
Вказує, що суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та закриття провадження у справі.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Малиновського районного суду міста Одеси. 
17 січня 2022 року цивільна справа № 521/13728/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів від 20 квітня 1984 року № 259 ОСОБА_1 було видане розпорядження № 199 про відкриття особистого рахунку з правом укладення договору найму житлової площі, що складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 звертаючись до суду зазначила, що ОСОБА_2 з 2003 року у спірній квартирі не проживав, на підтвердження чого надала до суду акт, складений сусідами, та довідку (виписку з домової книги про склад родини та реєстрації) про непроживання відповідача.
З акта від 13 серпня 2018 року, складеного сусідами ОСОБА_1 , підписи яких посвідчені начальником дільниці № 1 встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає одна,                      ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі не проживає.
З довідки (виписки з домової книги про склад родини та реєстрації) від 15 серпня                      2018 року № 534, підписаної начальником ОСОБА_4 та бухгалтером ОСОБА_5 встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та згідно заяв від сусідів ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі тривалий час.
Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада                          2018 року задоволено позов ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Таким чином, процесуальне правонаступництво настає в таких випадках: 1) у разі смерті фізичної особи чи припинення юридичної особи; 2) заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні; 3) в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.
Правонаступництвом у матеріальних правовідносинах є перехід прав або обов`язків їх учасника до іншої особи внаслідок певних юридичних фактів, у результаті яких один з учасників правовідносин вибуває з них і замінюється іншою особою.
У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Іллічівської райради народних депутатів від 20 квітня 1984 року № 259 було видане розпорядження № 199 про відкриття особистого рахунку з правом укладення договору найму житлової площі, що складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 з 2003 року у вказаній квартирі не проживав.
Предметом спору у цій справі є право користування ОСОБА_2 спірною квартирою, в якій відповідач не проживає з 2003 року, з підстав, передбачених статтями 71, 72 ЖК УРСР.
Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 
1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Спірні правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, нерозривно пов`язані з особою позивача, а тому правильним є висновок апеляційного суду про те, що правонаступництво в цьому випадку не допускається.
Аналогічний висновок щодо застосування норми права у спірних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі                                            № 521/13728/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 2-105/06, від 10 травня 2018 року у справі № 2-1617/2010, від 21 січня 2021 року у справі № 404/7203/17, що свідчить про сталість судової практики.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
Верховний Суд також звертає увагу на те, що якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України).
Тобто, перш ніж скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку зі смертю фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, суд апеляційної інстанції має з`ясувати і зазначити в судовому рішенні, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції у справі рішення.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості та вважав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, встановивши, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації, суд першої інстанції взяв до уваги акт та довідку, які не є належними доказами доведеного факту не проживання відповідача у спірній квартирі.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зробив висновки про незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому, враховуючи, що настала смерть фізичної особи - позивача у справі, а також те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництво, суд правомірно закрив провадження у справі.
Доводи касаційної скарги не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції, який забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, та не спростовують того, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	Є. В. Петров