Постанова
Іменем України                    
 
10 травня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 520/7627/19
провадження № 61-10710св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду         від 20 травня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Князюка О. В., Погорєлової С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви
У квітні 2019 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - 
АТ «Таскомбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом.
Позовну заяву мотивувало тим, що 07 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ «Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») та 
ОСОБА_1 укладений кредитний договір № R52114527656B, за умовами якого банк надав, а позичальник отримала кредит у розмірі 344 790 грн, із застосуванням процентної ставки у розмірі 13,99 % річних. Позичальник зобов`язалася у порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, та повернути кредит у повному обсязі у строк до 17 лютого 2021 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 укладений договір застави № R52114527656B-Z1, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у заставу банку автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак 
НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13 лютого 2014 року.
27 березня 2017 року ПАТ «ВТБ «Банк» та АТ «Таскомбанк» уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, в тому числі і за договором № R52114527656B. До 
АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги за кредитним договором та договором забезпечення.
28 жовтня 2018 року АТ «Таскомбанк» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення-вимогу про наявність у банку права вимоги на підставі договору про відступлення прав і вимагало достроково повністю повернути кредит, зазначивши загальну суму заборгованості у розмірі 
619 863,53 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 
258 692,49 грн; заборгованості за процентами - 121 716,67 грн; пені за період з 25 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2018 року - 239 454,37 грн.
Відповідач добровільно зобов`язання не виконала.
АТ «Таскомбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь  заборгованість у сумі 619 863,53 грн за кредитним договором № R52114527656В, укладеним 17 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року позов АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № R52114527656B у розмірі 202 514,29 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 025 грн.
 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право банку збільшити процентну ставку до 28 % передбачено пунктом 3.3.3 кредитного договору. Але умовами договору передбачена певна процедура збільшення процентів: банк зобов`язаний направити позичальнику листа про збільшення розміру процентної ставки та новий графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг. Усупереч вимогам статей 12, 13, 81 ЦПК України банк не надав суду належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. Тому суд вважав, що банк безпідставно збільшив ОСОБА_1 процентну ставку до 28 %. 
При цьому суд першої інстанції вказав, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Розрахунок, наданий позивачем, не має навіть інформаційного характеру у контексті ціни позову, оскільки не містить будь-яких даних щодо виконання (чи невиконання) позичальником зобов`язань з повернення кредитних коштів і сплати процентів, починаючи з березня 2014 року. 
Суд першої інстанції оцінив наданий відповідачем висновок експертного дослідження № 140, складений 27 березня 2019 року судовим експертом Бочкарьовим Д. О., у сукупності з іншими письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи. Суд визнав висновок належним і допустимим доказом, оскільки у висновку експерт проаналізував здійснені ПАТ «ВТБ Банк» фінансові операції з отримання коштів від позичальника ОСОБА_1 для зарахування на рахунок за кредитним договором № R52114527656В і дійшов висновку, що банк отримав від позичальника на виконання умов кредитного договору грошові кошти у сумі 295 145 грн. Станом на 17 лютого 2019 року сума заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором № R52114527656В складає 
202 514,29 грн, з яких: сума неповернутого кредиту - 141 582,3 грн, сума несплачених процентів за користування кредитом - 60 931,99 грн. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» задоволено частково, рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 березня 2020 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення.
Позовну заяву АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № R52114527656B у сумі 619 863,53 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» витрати зі сплати судового збору у сумі 23 247, 88 грн. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право банку достроково вимагати погашення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено розділом 5 кредитного договору. Вимогу банку        від 29 жовтня 2018 року про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала. Банк, вимагаючи стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, посилається на розрахунок заборгованості, який містить відомості про загальну заборгованість станом на 25 жовтня 2018 року, розрахунок пені на заборгованість за кредитом і розрахунок пені на заборгованість за процентами, а також на розрахунок заборгованості за процентами за період з 27 березня 2017 року по 17 жовтня 2018 року за ставкою 28 %.
Посилаючись на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункт 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, суд апеляційної інстанції вказав, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому взяв до уваги наявний у матеріалах справи меморіальний ордер від 17 лютого 2014 року № 22829, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» на виконання умов кредитного договору передав позичальнику ОСОБА_1 344 790,00 грн та виписку по рахунку, сформовану AT «Таскомбанк» станом на 25 жовтня 2018 року за період          з 27 березня 2017 року по 25 жовтня 2018 року, якою підтверджено наявність заборгованості у відповідача на загальну суму 619 863,53 грн.
Щодо підвищення банком процентної ставки, суд апеляційної інстанції вказав, що право банку збільшити процентну ставку до 28% передбачено пунктом 3.3.3 кредитного договору, а саме - з четвертого робочого дня невиконання позичальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених пунктами 5.3.9, 5.3.10 договору, розмір процентів за цим договором встановлюється на рівні 28 %. 
При цьому суд апеляційної інстанції не вважав належним доказом висновок експертного дослідження від 27 березня 2019 року, оскільки у ньому не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, та не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду. Тому суд апеляційної інстанції вказав, що оскільки вже було встановлено, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором кредиту, не повернула у повному обсязі кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за процентами в розмірі 28 % річних.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
28 липня 2021 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з Київського районного суду м. Одеси та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У вересні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
28 квітня 2022 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом 
АТ КБ «Таскомбанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам та неправильно застосував норми матеріального права. 
 
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, заявник вказує на те, що умовами договору не передбачено право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку. Згідно з положенням статті 1056-1 ЦК умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Посилаючись на положення пунктів 3.3.3, 5.3.9, 5.3.10 кредитного договору,  заявник вказує, що банк, збільшуючи розмір фіксованої процентної ставки, не виконав умови договору, не повідомив про це її, боржника, як це визначено умовами договору.
 
Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції щодо врахування як доказів, виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, вказала, що під час розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведеності надання позичальником кредитних коштів та порушення боржником зобов`язання щодо повернення кредиту. Стверджує, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність». Вважає, що суд апеляційної інстанції порушив принцип рівності сторін та не взяв до уваги дослідження судової економічної експертизи. Стверджує, що експертне дослідження у розумінні ЦПК України не є висновком експерта, а є висновком економічного експертного дослідження. Вказує, що в цьому експертному дослідженні було досліджено саме документи первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують факт проведення нею виплати за кредитними зобов`язаннями, що є спірними. 
 
Посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги заяву її адвоката про відкладення судового розгляду у зв`язку із її перебуванням у відрядженні, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Крім того, у постанові суду апеляційної інстанції взагалі відсутня правова оцінка інших її доводів, що є порушенням пункту 3 частини третьої          статті 382 ЦПК України щодо змісту судового рішення.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження 
№ 61-9618св19), від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У серпні 2021 року АТ «Таскомбанк» подало до Верховного Суду відзив, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року без змін, як таку, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.
 
Представник банку звертає увагу суду на те, що для експертного дослідження відповідач надала квитанції про сплату кредиту за період         з 17 лютого 2014 року по 17 лютого 2019 року на суму 295 145,00 грн саме ПАТ «ВТБ Банк». 
При цьому здійснення будь-яких операцій за цим кредитом з боку             ПАТ «ВТБ Банк» було припинено на початку 2017 року. 
Однак, за умови обізнаності відповідача про перехід права вимоги до 
АТ «Таскомбанк», ні відповідач, ні експерт жодні документи від позивача не витребували і протягом проведення експертизи не досліджували. 
Вважає, що це свідчить про неповноту, необ`єктивність та поверхневість експертного дослідження, тому його результати не можна вважати обґрунтованими та достовірними, що і було вірно встановлено судом апеляційної інстанції.
 
Вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив, що відповідач порушила умови кредитного договору, тому розмір процентної ставки за цим договором встановлюється у розмірі 28 % річних.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
07 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № R52114527656B, за умовами якого банк надав, а позичальник отримала кредит у розмірі 344 790 грн, із застосуванням процентної ставки у розмірі 13, 99 % річних. Позичальник зобов`язалася у порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, та повернути кредит у повному обсязі в строк до 17 лютого 2021 року.
 
Згідно з пунктом 3.3.3 кредитного договору з четвертого робочого дня невиконання позичальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених пунктами 5.3.9, 5.3.10 цього договору, розмір процентної ставки за цим договором встановлюється на рівні 28% річних.
Про збільшення розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа та нового графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку сукупної вартості послуг. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових договорів/документів, крім цього договору, оскільки невиконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктами 5.3.9, 5.3.10 цього договору, є обставинами/факторами, від яких залежить розмір процентів за цим договором.
 
Право банку достроково вимагати погашення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено пунктом 5.2.1 кредитного договору.
 
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 лютого 2014 року між ПАТ «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 укладено договір застави № R52114527656B-Z1, відповідно до якого ОСОБА_1 передала у заставу банку автомобіль марки Hyundai Santa Fe державний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13 лютого 2014 року НОМЕР_2 .
 
27 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ «Банк» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, зокрема за договором № R52114527656B. До         АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги за кредитним договором і договором забезпечення.
 
28 жовтня 2018 року АТ «Таскомбанк» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення-вимогу, у якому повідомило про наявність у банку права вимоги на підставі договору про відступлення права вимоги, та вимагало достроково повністю повернути кредит, зазначивши загальну суму заборгованості - 619 863,53 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 258 692,49 грн, заборгованості за процентами - 121 716,67 грн за період з 25 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2018 року, пені за період 
з 25 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2018 року - 239 454,37 грн.
 
19 листопада 2018 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. на підставі заяви АТ «Таскомбанк», договору застави і вимоги-повідомлення видав виконавчий напис № 3020 про звернення стягнення на автомобіль марки Hyundai Santa Fe державний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, належного на праві власності ОСОБА_1 . 
 
Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 16 липня 2019 року у справі №520/4968/19 виконавчий напис нотаріуса від 19 листопада 2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню.
На підставі вищевказаного рішення суду постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 11 вересня 2019 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 3020 від 19 листопада 2018 року. 
 
02 жовтня 2019 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М. на підставі заяви АТ «Таскомбанк», договору застави і вимоги-повідомлення видав виконавчий напис № 2868 про звернення стягнення на автомобіль марки Hyundai Santa Fe державний номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, належного на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення боргу у сумі 623363,53 грн. 
Банк звернувся до приватного виконавця з вимогами щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 08 жовтня 2019 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 2868 від 02 жовтня 2019 року. 
 
27 березня 2019 року судовий експерт Бочкарьов Д. О. за зверненням ОСОБА_1 склав висновок експертного дослідження № 140 судової економічної експертизи.
Експерт, проаналізувавши здійснені ПАТ «ВТБ Банк» фінансові операції з отримання коштів від позичальника ОСОБА_1 для зарахування на рахунок за кредитним договором № R52114527656В, копії первинних платіжних касових документів: квитанцій за період з 17 лютого 2014 року по 17 лютого 2019 року, дійшов висновку, що банк отримав від позичальника на виконання умов кредитного договору грошові кошти у сумі 295 145 грн. Станом на 17 лютого 2019 року сума заборгованості позичальника      ОСОБА_1 перед кредитором за кредитним договором № R52114527656В складає 202 514,29 грн, у тому числі сума неповернутого кредиту - 141 582,3 грн, сума несплачених процентів за користування кредитом - 60 931,99 грн. 
 
Згідно з меморіальним ордером від 17 лютого 2014 року № 22829              ПАТ «ВТБ Банк» на виконання умов кредитного договору надало ОСОБА_1 кредит у сумі 344 790,00 грн. 
 
Із розрахунку, складеного AT «Таскомбанк» станом на 25 жовтня 
2018 року за період з 27 березня 2017 року по 25 жовтня 2018 року, банк встановив наявність заборгованості у ОСОБА_1 у розмірі 619 863,53 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 258 692,49 грн; заборгованість за процентами - 121 716,67 грн; пеня на суму простроченої заборгованості - 239 454,37 грн.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
АТ «Таскомбанк» надало розрахунок заборгованості, згідно якого станом    на 25 жовтня 2018 року за період з 27 березня 2017 року по 25 жовтня           2018 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 619 863,53 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 258 692,49 грн; заборгованість за процентами - 121 716,67 грн; пеня на суму простроченої заборгованості - 239 454,37 грн.
 
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції встановив, що у період з 27 березня 2017 року 
по 25 жовтня 2018 року за договором нараховувались проценти у розмірі 28 % річних. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що право банку збільшити процентну ставку до 28 % передбачено пунктом 3.3.3. кредитного договору, а саме - з четвертого робочого дня невиконання позивальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених пунктами 5.3.9 та 5.3.10 кредитного договору, розмір процентів за цим договором встановлюється на рівні 28 %.
При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлено, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором кредиту 
від 17 лютого 2014 року № R52114527656В, не повернула у повному обсязі кредитні кошти та не сплатила проценти за користування кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість. Отже, суд апеляційної інстанції вважав, що наявні правові підстави для стягнення заборгованості за процентами у розмірі 28 % річних. 
 
Відповідно до пункту 3.3.3 кредитного договору з четвертого робочого дня невиконання позичальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених пунктами 5.3.9, 5.3.10 цього договору, розмір процентної ставки за цим договором встановлюється на рівні 28% річних. Про збільшення розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа та нового графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку сукупної вартості послуг. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових договорів/документів, крім цього договору, оскільки невиконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктами 5.3.9, 5.3.10 цього договору, є обставинами/факторами, від яких залежить розмір процентів за цим договором. 
 
У свою чергу положеннями пунктів 5.3.9, 5.3.10 кредитного договору передбачено відповідальність позичальника здійснити страхування предмету застави на користь банку, як вигодонабувача, у порядку та на умовах, визначених договором застави, та обов`язок позичальника протягом дії договору застави предмету застави та цього договору здійснювати безперервне страхування предмету застави.
 
Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12).
 
Установлено, що кредитний договір між ПАТ «ВТБ Банк» та    ОСОБА_1 укладено 17 лютого 2014 року. 
26 лютого 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» прийняло розпорядження про зміну процентної ставки, дія якого розпочинається з 19 лютого 2015 року (а. с.14 зворот, том І). 
 
За змістом положень частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
 
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.
 
Однак, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не встановив, чи дотримано банком процедуру повідомлення позичальника про зміну процентної ставки, зокрема шляхом направлення ОСОБА_1 листа про збільшення процентної ставки з 19 лютого 2015 року, передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про право банку збільшити з указаної дати процентну ставку до 28 %, згідно пункту 3.3.3. кредитного договору з тих підстав, що позичальник не виконувала належним чином умови договору і має заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування.
 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Суд апеляційної інстанції надав правову оцінку висновку експертного дослідження від 27 березня 2019 року, складеному судовим експертом Бочкарьовим Д. О., меморіальному ордеру №22829 від 17 лютого 2014 року та «виписці по рахунку» за період з 27.03.2017 року по 25.10.2018 року, наданими АТ «Таскомбанк». 
 
При цьому суд апеляційної інстанції наданий банком розрахунок заборгованості за період з 27 березня 2017 року по 25 жовтня 2018 року (а.с. 41 том 1) назвав випискою по рахунку, що не відповідає дійсності, так як виписка по рахунку ОСОБА_1 за вказаний період у матеріалах справи відсутня.  
 
Надаючи оцінку зібраним доказам та задовольняючи позов банку, суд апеляційної інстанції також не врахував виписку з особового рахунку НОМЕР_3 позичальника ОСОБА_1 про часткове погашення боргу та зарахування 24 жовтня 2019 року коштів на суму 9 020 грн, яка надана позивачем та міститься в матеріалах справи (а.с. 178, том І). 
 
Колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги доказ, поданий стороною відповідача, а саме висновок експертного дослідження № 140, як такий, що одержаний з порушенням вимог статті 78 ЦПК України та такий, що не відповідає вимогам частини сьомої статті 102 ЦПК України, однак при цьому суд апеляційної інстанції не надав оцінки іншим доводам сторони відповідача.
 
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
 
Висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач довів розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором           від 17 лютого 2014 року та право банку нараховувати проценти за його користування у розмірі 28% річних - не підтверджений доказами, тому є передчасним.
 
Суду слід встановити виконання банком вимог пункту 3.3.3 кредитного договору від 07 лютого 2014 року у частині повідомлення позичальника про збільшення розміру процентної ставки, правомірність нарахування процентів за період з 25 жовтня 2017 року по 25 жовтня 2018 року у розмірі 28 % річних та надати оцінку письмовому доказу, наявному в матеріалах справи - виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за кредитним договором на суму 9020,00 грн. 
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-83, 89, 263 ЦПК України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).
 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної  інстанції не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судове рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
 
Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк