Справа № 298/921/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 

                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Згідно з постановою, 16 серпня 2021 року о 23-ій годині 20 хвилин, у смт Великий Березний, по вул. Вакарова, Повханич- ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 6810. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтовано, такою, що прийнята без з`ясування фактичних обставин справи. Факт перебування в автомобілі апелянт не заперечує, однак запевняє, що транспортним засобом керував не він, а його дружина. На пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» погодився, позаяк був впевнений, що за кермом не перебував і не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності. Також стверджує, що поліцейські не надали жодних відомостей про сертифікацію приладу «Драгер», поводили себе зухвало та безпідставно звинувачували водія у керуванні автомобілем у стані сп`яніння. За словами апелянта, викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності, більш того, на відеозаписі не зафіксований той факт, що саме апелянт перебував за кермом. Письмові пояснення, які містяться у матеріалах справи не слід брати до уваги, адже їх написав сам поліцейський, а ОСОБА_1 , у темну пору доби, не розібравши почерк і повіривши останньому на слово, підписав пояснення та решту документів. В апеляційні скарзі ОСОБА_1 наголошує, що постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП не може бути належним доказом у справі, адже дружина апелянта, яка була в той час за кермом, повертаючи з вул. Гожика на вул. Вакарова не здійснювала жодних маневрів. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , якого належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, при цьому відомостей про поважність причин своєї неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від нього до суду не надходило. Апеляційний суд бере до уваги те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , згідно з приписами ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи. 

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Апеляційний суд, відповідно до положень ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

У відповідності до приписів ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.

Зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №235358 убачається, що 16 серпня 2021 року, о 23 год 20 хв, у смт Великий Березний, по вул. Вакарова, Повханич - ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд зі згоди водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» 6810. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 з протоколом ознайомився, копію його отримав, про що свідчать його підписи. Між тим, відповідно до змісту протоколу, у ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи, а саме посвідчення водія НОМЕР_2 від 19.04.2006 та надано йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 від 16.08.2021.

Роздруківкою приладу «Драгер» підтверджується, що на момент проходження огляду водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з результатом – 0, 36 % проміле (а. с. 1).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів убачається, що освідування водія ОСОБА_1 проводилось за допомогою прилажу «Драгер 6810». З акту також убачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що зміст процесуального документу йому відомий (а. с. 3).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №491326 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що обставини, викладені у протоколі мали місце 16 серпня 2021 року, о 23 год 20 хв, у смт Великий Березний, по вул. Вакарова, при цьому особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтвердив, що пройшов освідування за допомогою приладу «Драгер», результат огляду - 0, 36 % проміле. У своїх поясненнях ОСОБА_1 додав, що випив одну пляшку пива та сподівався, що у стані алкогольного сп`яніння не перебуває (а. с. 5).

З відеозапису, який міститься на DVD-диску убачається, що у розмові з поліцейськими водій ОСОБА_1 , визнав, що вживав алкогольні напої, не заперечував щодо проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з результатами освідування – 0, 36 % проміле погодився, жодних скарг та заперечень не висловлював (а. с. 6).

Докази, які досліджені та перевірені апеляційним судом на предмет належності, допустимості та достовірності, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних відомостей, які би давали підстави вважати, що працівник поліції ОСОБА_3 був упереджений під час спілкування та перевірки особи водія, а також при направленні ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації процесуальних документів чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано і до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейського Когуча О. І. у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що працівник поліції при виконанні своїх посадових обов`язків діяв виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги.

Тому, будь-які твердження апелянта про нібито зухвале та упереджене ставлення відносно нього з боку працівників поліції, апеляційним судом до уваги не беруться, адже такі, враховуючи вищенаведене, не підтверджені жодними доказами. Більш того, з відеозапису убачається, що працівники поліції у спілкуванні з водієм та під час проведення освідування діяли відповідно до вимог КУпАП, згідно з Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та у відповідності до вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Апеляційний суд розцінює критично твердження апелянта про те, що за кермом автомобіля перебував не він, а його дружина, що нібито підтверджується відеозаписом з місця події, а отже викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності. Відхиляючи ці доводи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що докази, які містяться у матеріалах справи повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми для висновку про те, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа перебувала за кермом транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , що саме він, а не будь-хто інший недотримався вимог п. 9.2 б ПДР України, за що його було зупинено та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, і що саме він, а не його дружина, свідомо порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, який згідно зі ст. 251 КУпАП є належним та достатнім доказом у справі, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а також поясненнями ОСОБА_1 , який особисто, з власної волі, без тиску і примусу підтвердив, що вживав алкогольні напої – пиво, та відеозаписом, на якому чітко зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. На відеозаписі, окрім процедури проходження водієм ОСОБА_1 освідування зафіксовано і результати цього огляду, а саме 0, 36 % проміле, з чим водій погодився.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими, недоцільними та безпідставними доводи апелянта про те, що поліцейські не надали ОСОБА_1 жодних відомостей про сертифікацію приладу «Драгер», що письмові пояснення, які містяться у матеріалах справи написав не ОСОБА_1 , а поліцейський. Відхиляючи ці твердження, суд апеляційної інстанції на підставі наявних доказів, які досліджені та оцінені належним чином, констатує, що огляд проводився за згодою ОСОБА_1 , доказів на підтвердження того, що водій просив чи вимагав надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу «Drager Alcotest 6810» безпосередньо перед проведенням огляду чи після такого, у матеріалах справи не міститься. З цих підстав апеляційним судом відхиляються і доводи апелянта про те, що письмові пояснення написані не ним, а іншою особою. У контексті цього, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які свідчать про те, що письмові пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 містять ознаки фальсифікації. Тому, доводи у цій частині апеляційним судом відхиляються.

Враховуючи те, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведеним, доводи апелянта про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП не може бути належним доказом у справі, адже дружина апелянта, яка була в той час за кермом, повертаючи з вул. Гожика на вул. Вакарова, не здійснювала жодних маневрів, визнаються безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, які вказані вище та яким дана правильна оцінка у постанові. 

Відхиляючи вищевказані доводи, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №491326, на водія ОСОБА_1 за порушення передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП приписів, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у поліцейських виникли сумніви щодо його тверезості, відтак йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, результат якого - позитивний. При цьому, з матеріалів справи убачається, що вищевказана постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №491326 апелянтом не оскаржувалась у встановленому законом порядку. 

Те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як спосіб уникнути адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Також апеляційний суд окремо звертає увагу на правові позиції Європейського суду з прав людини, висловленні у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), де ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН