ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/2245/22 пров. № А/857/6438/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Качур Р.П. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив  визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру його пенсії з 90% до 70% від відповідних сум грошового забезпечення, зазначених у довідці Державної установи (далі - ДУ) «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» №193 від 13.05.2021 при здійсненні її перерахунку з 01.12.2019 та обмеження розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність та зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.12.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% суми грошового забезпечення, зазначеного в довідці ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» №193 від 13.05.2021 без обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ГУ ПФУ правомірно враховано при перерахунку пенсії на виконання рішення суду розмір 70% грошового забезпечення позивача, оскільки на момент виникнення у нього права на перерахунок з 01.01.2018 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-XII) встановлено максимальний розмір пенсії 70% відповідних сум грошового забезпечення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію відповідно до Закону №2262-XII.
Основний розмір пенсії позивача обраховано, виходячи з 90% сум грошового забезпечення.
З 01.01.2016 ГУ ПФУ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103) було здійснено перерахунок пенсії позивача, виходячи з основного її розміру 70% грошового забезпечення
Позивач оскаржив до суду зменшення пенсійним органом основного розміру пенсії у відсотковому значенні.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі №380/1576/20, яке набрало законної сили 20.08.2020, позовні вимоги були задоволені частково. Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з розміру 90% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.
ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» підготовлено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 №193 від 13.05.2021 станом на 19.11.2019 згідно постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988).
Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про проведення перерахунку його пенсії на підставі вищезазначеної довідки.
Листом №7096-6051/Л-52/8-1300/21 від 14.06.2021 ГУ ПФУ відмовило у перерахунку пенсії заявника.
ОСОБА_1 повторно звернувся з відповідною позовною заявою до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі №380/10524/21, яке набрало законної сили 04.11.2021, позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №193 від 13.05.2021 про розмір грошового забезпечення з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01.12.2019, зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2019 на підставі вказаної довідки, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
На виконання вищевказаного рішення суду, відповідачем було здійснено з 01.12.2019 перерахунок пенсії позивача згідно довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» № 193 від 13.05.2021 про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, що підтверджується копією перерахунку пенсії з пенсійної справи №9118039-МВС.
При проведенні такого перерахунку ГУ ПФУ зменшило основний розмір пенсії позивача до 70% відповідних сум грошового забезпечення та обмежило максимальним розміром.
08.12.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ зі зверненням щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі №380/10524/21, на яке ГУ ПФУ надало відповідь за №19876-19534/Л-52/8-1300/21, яким повідомлено про виконання зазначеного рішення.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ при перерахунку пенсії на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі №380/10524/21 щодо повторного зменшення відсоткового значення основного розміру пенсії з 90% на 70% та щодо обмеження його пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислюється при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. Враховуючи вказану норму, право позивача на основний розмір пенсії на рівні 90% грошового забезпечення підтверджене рішенням суду від 15.04.2020 по справі №380/1576/20, яке набрало законної сили 20.08.2020, відтак не є предметом доказування при розгляді цієї справи. Суд також вказав, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2017 до частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Що стосується зменшення розміру пенсії у відсотковому відношенні до грошового забезпечення з 90% до 70%, то рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі №380/1576/20 встановлено наявність у позивача права на основний розмір пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення та відсутність підстав для застосування механізму нового обчислення пенсії з урахуванням норм ч.2 ст.13 Закону №2262-ХІІ, яка застосовується при призначенні пенсії. 
Щодо перерахунку та виплати пенсії, виходячи з її відсоткового значення в розмірі 70% грошового забезпечення, зазначеного у довідці ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» №193 від 13.05.2021, колегія суддів зазначає наступне.
Розміри пенсії за вислугу років встановлено статтею 13 Закон №2262-XII, відповідно до частини 2 якої максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Положення щодо максимального розміру пенсії, обчислений відповідно до норм Закон №2262-XII у статтю 13 внесені до виходу позивача на пенсію, та станом на 31.12.2004 загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Зменшення відсотку грошового забезпечення з якого розраховується розмір пенсії, обчисленої відповідно до статті 10 Закону №2262-XII, відбувалось поступово. Так, на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ»» від 04.07.2002 № 51-IV у частині другій статті 13 Закону №2262-ХІІ цифри « 85», « 95» і « 90» замінено відповідно цифрами « 90», « 100» і « 95», а слова і цифри «до категорій 2 і 3» замінити словами і цифрою «до категорії 2»; на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI цифри « 90» замінено цифрами « 80» та на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII цифри « 80» замінено цифрами « 70».
Останні зміни обумовлені необхідністю запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні, збільшення надходжень до бюджету та удосконалення окремих положень Податкового кодексу України, а також необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат бюджету, та забезпечення соціальної підтримки громадян, виходячи з фінансових можливостей держави.
Отже, з 01.04.2014 змінився відсоток грошового забезпечення з якого розраховується розмір пенсії, яка обчислюється відповідно до статті 13 Закону №2262-XII, та станом на 01.01.2018 момент здійснення перерахунку пенсій в централізованому порядку, такий становив 70 .
Обмеження ж щодо застосування зазначених положень до попередньо призначених військовослужбовцям пенсій за вислугу років законодавцем не встановлені ні у самому Законом України «Про запобігання фінансовій катастрофі та створення передумов для економічного зростання в Україні», ні у Законі №2262-XII.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення.
Норми, які визначають механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, встановлені статтею 63 Закону №2262-XII, яка змін не зазнавала, а також нормами Постанови №103, тому застосування у спірному випадку органом пенсійного фонду при перерахунку пенсії нового механізму обчислення пенсії, встановленого у статті 13 цього Закону №2262-XII, яка регулює призначення пенсій, є протиправним.
Таким чином, вважає безпідставне зниження відповідачем основного розміру пенсії з 90% на 70% сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ на підставі Постанови №103, оскільки в цьому випадку відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії, так як при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років чи у зв`язку із збільшенням його в силу змін законодавства, є незмінним у бік зменшення.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача при перерахунку пенсії позивача в частині зміни відсоткової складової грошового забезпечення, що враховується при перерахунку з 90% на 70% з 01.12.2019.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.04.2021 по справі №140/3368/19, від 23.06.2021 по справі №140/392/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 по справі №240/5401/18.
Враховуючи, що ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області» видано довідку №193 від 13.05.2021 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії на виконання рішення суду, відповідач протиправно зменшив при перерахунку основний розмір пенсії на підставі вказаної довідки.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що право позивача на основний розмір пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення підтверджене рішенням суду від 15.04.2020 у справі №380/1576/20, яке набрало законної сили 20.08.2020.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача при здійсненні перерахунку пенсії позивачу з 01.04.2019 на підставі рішення суду від 30.09.2021 по справі №380/10524/21 щодо обмеження розміру його пенсії з 90% на 70% грошового забезпечення.
Що стосується обмеження пенсії максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.
Законом №2262-ХІІ передбачено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.
За змістом ст.10 Закону №2262-ХІІ, призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.3 ст.43 Закону №2262-ХІІ, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону №2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, у вказаному рішенні Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Згідно пунктів 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України, обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів. Це виключає можливість органу державної влади, у тому числі парламенту, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб відтворювати положення правових актів, визнаних Конституційним Судом України неконституційними, крім випадків, коли положення Конституції України, через невідповідність яким певний акт (його окремі положення) було визнано неконституційним, у подальшому змінені в порядку, передбаченому розділом XIII Основного Закону України.
Конституційний Суд України в пункті 7 рішення №4-рп/2016 від 08.06.2016 вже висловив правову позицію, згідно з якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічної редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй».
З огляду на те, що положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ визнано Конституційним Судом України неконституційним, воно втратило чинність з дня ухвалення такого рішення, а саме з 20.12.2016, тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 до частини сьомої зазначеної статті зміни є нереалізованими, оскільки частина сьома статті 43, після рішення Конституційного Суду України, у Законі №2262-XII відсутня. Крім цього, вказані зміни, по своїй суті є повторним запровадженням правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, а тому ці зміни, не створюють підстав для обмеження пенсії максимальним розміром.
Крім того, колегія суддів вважає, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром, на підставі норм Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», є неправильним, оскільки цей закон є загальним, водночас, спеціальним законодавчим актом, який визначає порядок, умови та норми пенсійного забезпечення військовослужбовців є Закон №2262-XII, у якому норми щодо обмеження пенсії максимальним розміром відсутні, оскільки визнані неконституційними.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно обмежив розмір пенсії позивача, а тому вимогу позивача про перерахунок та виплату пенсії, відповідно до вимог Закону №2262-ХІІ без обмеження її максимальним розміром з 01.04.2019.
Частиною першою статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті та вважає, що суд першої інстанції дав усі відповіді на доречні питання, які ставились в адміністративному позові.
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року по справі №380/2245/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	І. М. Обрізко