Ухвала
 
03 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 459/1366/17
провадження № 61-6785ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 30 липня 2008 року уклали договір про надання споживчого кредиту № 11378367000, відповідно до якого банк надав останній кредит в сумі 34 400,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15,00 %. Сума кредиту дорівнює еквіваленту 166 661,12 грн за курсом НБУ на день укладення договору. Термін повернення кредиту встановлено до 30 липня 2018 року.
 
В подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11475428000 від 24 вересня 2015 року, з метою погашення заборгованості за кредитним договором 
№ 11378367000 від 30 липня 2008 року, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 310 908,68 грн, який їй було надано двома траншами, а саме: № 11475428000 у сумі 201 814,14 грн та № 11475428001 у сумі 109 094,54 грн з терміном повернення кредиту не пізніше 24 жовтня 2027 року у відповідні терміни згідно з договором.
 
На забезпечення виконання зобов`язань між банком та ОСОБА_4 було укладено договори поруки № 262509 (основний борг, проценти та інші платежі) від 24 вересня 2015 року. Відповідно до даних договорів поруки ОСОБА_4 зобов`язалася перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, в межах суми основного зобов`язання, що становить 310 908,68 грн - основного боргу та 
155 454,34 грн - процентів та інших платежів.
 
Позивач вказував, що у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості АТ «УкрСиббанк» звернулося до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_4 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, що існувала станом на 01 вересня 2016 року.
 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області 
від 23 грудня 2016 року у справі № 459/2501/16-ц позов було задоволено та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 352 638,71 грн. та судові витрати. Проте, на момент звернення до суду з даним позовом рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.
 
Із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15 грудня 
2020 року АТ «УкрСиббанк» просило в рахунок погашення заборгованості перед АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту 
№ 114754228000 від 24 вересня 2015 року в розмірі 191 155, 82 грн, з яких основний борг - 146 660, 40 грн, проценти за користування кредитом згідно статті 1048 ЦК України - 44 495, 42 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24 вересня 2015 року, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44, 2 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом продажу з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області 
від 18 грудня 2022 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено.
В рахунок погашення заборгованості перед АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 11475428000 від 24 вересня 2015 року в розмірі 191 155,82 грн, з яких: основний борг - 146 660,40 грн; проценти за користування кредитом згідно ст. 1048 ЦК України - 44 495,42 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 
від 24 вересня 2015 року, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,2 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 , шляхом продажу з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року скасовано рішення Червоноградського міського суду Львівської області 
від 18 грудня 2022 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
20 липня 2022 року АТ «УкрСиббанк», засобами електронного зв`язку, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року, в якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду 
на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом позову у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказані позовні вимоги є майновими, оскільки позивач визначив їх у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 191 155,82 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100 грн).
 
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
 
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.
 
Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Зазначення у постанові Львівського апеляційного суду від 09 червня 
2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Львівського апеляційного суду від 09 червня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська