ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3479/22 Справа № 201/16/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра 
на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року про повернення 
позовної заяви керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, поданої в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, -
В С Т А Н О В И Л А:

       У грудні 2021 року (згідно конверту) позивач керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.
       Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року вищевказану позовну заяву було повернуто позивачу.
       З такою ухвалою не погодився Виконувач обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра, та звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2022 у справі №201/16/22 позовну заяву, подану керівником Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, що розташоване по АДРЕСА_1 - повернуто позивачу.
       Повертаючи прокурору позовну заяву, суд виходив з того, що матеріали позовної заяви не містять належних і допустимих доказів того, що Дніпровська міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом, а сама по собі обставина незвернення Дніпровської міської ради з позовом протягом певного часового періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неможливість виконання позивачем функцій із захисту інтересів держави. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Дніпровська міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідачів.
       Тобто, на думку місцевого суду, прокурор не довів дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», та прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини 4 статті 185 ЦПК України.
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
       Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
       Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

       У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
       Статтею 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
       Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
       Враховуючи особливий процесуальний статус прокурора у цивільному процесі, як особи, яка відповідно до ст. ст. 4, 56 ЦПК України наділена правом звернення до суду в інтересах іншої особи - держави, процесуальна правоздатність у нього настає з моменту виникнення відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.
       Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи Інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
       Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
       Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтереси держави».
       У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України визначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт З мотивувальної частини).
       Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
       Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих Інтересів там, де це дійсно потрібно (постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17),
       Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
       Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції).
       Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 по справі № 806/2361/18 представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
       Згідно зі ст. 143 Конституції України органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.
       Частиною 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» установлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
       Відповідно до частин 1, 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
       Частинами 4 та 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.
       Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
       З огляду на те, що Дніпровською міською радою, як власником спірного майна та органом, уповноваженим здійснювати функції держави у даних спірних правовідносинах, протягом тривалого часу, понад два з половиною роки, не вжито заходів для відновлення власних майнових прав, що порушує визначені Конституцією та законодавством України права та інтереси територіальної громади, у спільній власності якої перебуває спірне майно, даний позов пред`явлено окружною прокуратурою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради.
       Набуття права власності на об`єкти комунальної власності, їх використання без належних на те правових підстав позбавляє у законний спосіб реалізувати конституційні функції органів місцевого самоврядування, призводить до порушення інтересів територіальної громади міста.
       Таким чином, в контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
       Аналіз положень ст. 56 ЦПК України у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
       Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
       У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
       Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
       На думку Верховного Суду (постанова від 12.05.2021 у справі № 806/2361/18) нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
       В свою чергу, здійснення захисту «неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
       «Неналежність» захисту уповноваженим органом полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
       Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра, в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Дніпровської міської ради скеровувались листи з інформацією щодо порушення інтересів держави, що полягають у безпідставному набутті речових прав на нерухоме майно комунальної власності.
       Дніпровська міська рада, як власник комунального майна, була обізнана про факт безпідставного проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення №110 загальною площею 128,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , проте належних заходів, направлених на припинення порушень, що виникли внаслідок неналежної поведінки відповідача, скасування незаконної державної реєстрації права власності та повернення об`єкта нерухомого майна у комунальну власність до цього часу не вжито.
       У постанові від 10.08.2021 у справі № 923/833/20, Касаційним господарським судом наголошено, що суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі Інші докази щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

       Враховуючи, що інтереси держави у зв`язку із протиправним набуттям права власності на комунальне майно до цього часу залишаються незахищеними, судом вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.

       Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 806/2361/18, представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або не належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

       Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

       Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 904/82/19, від 19.01.2021 у справі № 904/71/19, від 02.02.2021 у справі № 904/75/19, у справі №172/232/20 від 19.01.2022.

       Крім того, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 10.08.2021 у справі № 923/833/20, дійшов однозначного висновку про можливість представництва органами прокуратури в суді органів місцевого самоврядування. Суд касаційної інстанції зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

       При цьому, як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, сам факт незвернення до суду уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, територіальної громади, свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

       Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

       Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення Інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

       Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим. 
       Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 942/1001/20, від 29.09.2021 у справі № 199/6242/16-ц, від 15.09.2021 у справі № 643/2058/16.

       Крім цього, вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від. 02.11.2004 категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

       Правовідносини, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням об`єктами комунальної власності, становлять суспільний інтерес, а безоплатне та самовільне їх вилучення з комунальної власності такому суспільному інтересу не відповідає.

       Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

       Нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею у липні 2017 року, проте, Дніпровською міською радою до цього часу не було вжито заходів, направлених на повернення нежитлового приміщення до комунальної власності. 

       Про безпідставне набуття речових прав на нежитлове приміщення №110 загальною площею 128,3 кв.м., що розташоване у будинку АДРЕСА_2 окружна прокуратура повідомляла Дніпровську міську раду листами від 29.06.2021 № 04/52-2893 вих-21 за яким отримано відповідь від 21.07.2021 № 7/11-1717 про те, що нежитлове приміщення у приватну власність не передавалось та від 02.08.2021 № 04/52-3706 вих-21, від 23.11.2021 № 04/52-6206 вих-21 за якими листами від 10.08.2021 №7/11-2049 та від 03.12.2021 №7/11-3155 Дніпровською міською радою повідомлено, що на дату надання відповіді заходи, спрямовані на поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади міста Дніпра у зв`язку із вибуттям із комунальної власності спірного майна не вживались.

       Крім того, 27.04.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №42018042630000183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ч.4 ст. 358 КК України, за фактом безпідставного набуття фізичними особами права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення №110 площею 128,3 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
       Постановою слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Бредихіна А.Л. від 20.03.2019 Дніпровську міську раду залучено у якості потерпілого у даному кримінальному провадженні.
       Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

       Таким чином, Дніпровська міська рада з березня 2019 року була обізнана про порушення прав територіальної громади, у тому числі шляхом вчинення кримінального правопорушення, проте, до теперішнього часу, тобто протягом майже двох з половиною років, належних ефективних заходів для поновлення порушених прав вжито не було.

       Обізнаність міської ради про встановлені окружною прокуратурою обставини незаконного набуття речових прав на нерухоме майно комунальної власності, достатній час (понад два з половиною роки) для самостійного вжиття заходів, направлених на усунення виявлених порушень, свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим прокурор 31.12.2021 звернувся з даним позовом до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

       З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що прокурором при зверненні до суду першої інстанції було виконано вимоги, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо доведення факту усвідомленої пасивної поведінки уповноваженого органу щодо нездійснення захисту інтересів держави та повідомлено Дніпровську міську раду про стверджуване порушення інтересів держави з наданням розумного строку для самостійного звернення до суду з позовом. Прокурором було надано належні та допустимі докази, невиконання Дніпровською міською радою та її уповноваженими органами своїх функції на захист інтересів держави у сфері комунальної власності. 

       Як зазначив Верховний Суд, що за встановлених обставин щодо попереднього інформування про виявлені порушення та відповіді щодо обізнаності про порушення із зазначенням причин тривалого не звернення до суду, вимога про надання відповідному органу «розумного строку» для самостійного реагування на порушення, розрахованого саме від останнього повідомлення прокурора, з огляду на встановлення факту тривалої обізнаності такого органу про порушення інтересів держави та не реагування на нього (незалежно від його причин) і, як наслідок, залишення позову прокурора без розгляду з цих підстав є проявом правового пуризму та надмірного формалізму, який порушує право на справедливий розгляд справи.

       Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

       Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

       Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не дослідивши долучені до позовної заяви докази та не надавши їм повної та всебічної оцінки, не врахував долучені до позовної заяви листи, надані прокурором, та дійшов до хибного та передчасного висновку про те, що у Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра відсутні правові підстави для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради шляхом звернення до суду з даним позовом.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасуванню оскаржуваної ухвали з подальшим направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконувача обов`язків керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра  - задовольнити.
Ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року про повернення позовної заяви - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко