Ухвала
 
20 червня 2022 року 
 
м. Київ
 
справа № 357/8913/18
провадження № 61-4281ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно та припинення права оренди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно та припинення права оренди.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2021 року у задоволенні позову Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того в апеляційній скарзі просило зупинити апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року в справі № 357/3844/20.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року у справі № 357/3844/20. 
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 12 травня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у вищевказаній справі.
 
У касаційній скарзі представник заявника зазначила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст ухвали представник заявника отримала лише 10 травня 2022 року, про що міститься розписка в матеріалах справи. При чому, до цього ОСОБА_1 не отримував копії оскаржуваної ухвали.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2022 року вище наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними; касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зокрема надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеннямінших підстав та відповідними доказами.
 
У червні 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Клопотання обґрунтовано тим, що у судовому засіданні судом оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали. У матеріалах справи, витяг з яких надано представником до цього клопотання, після вступної та резолютивної частин ухвали (а.с.105), міститься повний текст ухвали (а.с.106-107) та супровідний лист від 30 вересня 2021 року (а.с. 108) про направлення учасникам справи копії повного тексту ухвали, у тому числі й ОСОБА_1 на поштову адресу та його представниці - ОСОБА_2 на електронну пошту. Представник заявника зазначає, що жодних доказів отримання заявником та його представником копії оскаржуваної ухвали в матеріалах справи не міститься, оскільки після супровідного листа міститься відзив на апеляційну скаргу (а.с. 109-170). Зазначене, на її думку, свідчить про невиконання судом апеляційної інстанції вимог статті 272 ЦПК України.
 
Крім того, доказом отримання представником заявника копії оскаржуваної ухвали саме 10 травня 2022 року, є заява адвоката від 03 травня 2022 року, направлена електронним поштовим зв`язком до суду апеляційної інстанції, на якій адвокат власноруч розписалась про її отримання.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, оцінивши нові доводи поважності причин пропуску строку, Верховний Суд керувався наступним.
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
Посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції у порядку виконання вимог статті 272 ЦПК України не надсилав копію судового рішення на адресу заявника та не видав на вимогу заяви про видачу копії судового рішення не підтверджено належними доказами (відповідна довідка суду тощо). Долучені до клопотання про поновлення строку документи свідчать, що Київський апеляційний суд 30 вересня 2021 року направив копію повного тексту оскаржуваної постанови на поштову адресу ОСОБА_1 , що відповідає поштовій адресі останнього, зазначеної у касаційній скарзі та інших процесуальних документах касаційного провадження.
Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо отримання останньою копії ухвали апеляційного суду лише 10 травня 2022 року не можна визнати поважними, оскільки повний текст ухвали оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 30 вересня 2021 року. Доступ до цього реєстру є загальнодоступним та безкоштовним, отже, у ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 не було перешкод у ознайомленні зі змістом оскаржуваної ухвали і подачі касаційної скарги у розумний строк.
 
Також суду не надано логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали заявникові або його представнику звернутись із заявою про видачу копії судового рішення раніше 03 травня 2022 року, враховуючи обізнаність про існування такої ухвали.
 
Статтею 12 ЦПК України передбачено рівність учасників справи у користуванні своїми правами та здійсненні ними процесуальних обов`язків.
 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).
 
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Отже, наведені заявником у заяві підстави про поновлення строку на касаційне оскарження не дають підстав для висновку, що строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, пропущено з поважних причин.
 
Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року необхідно відмовити на підставі пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України.

 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі за позовом Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно та припинення права оренди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.         
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний       О. В. Ступак