постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
12 травня 2022 року
м. Київ
справа № 754/4832/19
провадження  № 51-5509км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання         ОСОБА_4 , 
захисника                                              ОСОБА_5 ,
потерпілого                                           ОСОБА_6 ,
прокурора                                             ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 рокув кримінальному провадженні № 12018100030009558 за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 5 місяців.
Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 13 липня 2018 року з квартири  АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу таємно викрав шуруповерт «Зеніт» вартістю 1084, 95 грн., який належав потерпілому ОСОБА_6 . 
При перегляді вироку за апеляційними скаргами сторони захисту Київський апеляційний суд ухвалою від 16 листопада 2021 року залишив його без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У поданій касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч нормам кримінального процесуального закону апеляційний суд не повідомив його та засудженого ОСОБА_8 про розгляд справи і розглянув її без їхньої участі.
На думку захисника, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення не є доведеною поза розумним сумнівом.
Окрім того вказує на істотні порушення, які, як він вважає, були допущені під час досудового розслідування та полягають у тому, що ОСОБА_8 не було повідомлено належним чином про підозру, виготовлений у кримінальному провадженні обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, а розгляд справи в суді першої інстанції проводився упередженим судом.
Також звертає увагу на те, що на час набрання вироком законної сили сплинув передбачений ст. 49 КК строк давності за вчинений злочин. 
Стверджує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив ретельно усіх доводів апеляційних скарг сторони захисту та не дав на них обґрунтованих відповідей, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_6 вказує на законність рішення апеляційного суду і просить Верховний Суд залишити це рішення без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу. 
Прокурор та потерпілий ОСОБА_6 просили відмовити у задоволенні касаційної скарги і залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції у межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
У своїй касаційній скарзі захисник, поміж іншого, також посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Однак перевірку цих обставин до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено, а тому доводи скарги в цій частині колегія суддів не перевіряє.
При перевірці інших доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції встановлено, що свій висновок у вироку про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення місцевий суд належним чином умотивував на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, яким дав оцінку у встановленому законом порядку.
Такий висновок суд зробив на підставі показань потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , висновку експерта щодо вартості викраденого майна й інших зібраних у справі доказів.
З урахуванням цих доказів місцевий суд обґрунтовано відхилив доводи  засудженого про його непричетність до вчинення крадіжки та дійшов умотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.
Доводи захисника в касаційній скарзі про розгляд кримінального провадження упередженим судом є неприйнятними, оскільки усі заявлені стороною захисту в судовому засіданні відводи головуючому були розглянуті судом у встановленому законом порядку та відхилені через їх безпідставність.
У той же час в касаційній скарзі захисника не наведено аргументів, які би давали переконливі підстави колегії суддів дійти висновку про виявлену упередженість  суду при розгляді кримінального провадження.    
Судовий розгляд у суді першої інстанції був проведений з додержанням  вимог ст.  337 КПК. Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 373 та 374  КПК.
При перегляді вироку за апеляційними скаргами сторони захисту суд апеляційної інстанції уважно перевірив викладені в них доводи та дав на них умотивовані відповіді, в тому числі й у частині доводів захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, які обґрунтовано відхилив.
Також апеляційний суд дав належну оцінку і доводам сторони захисту щодо неповідомлення ОСОБА_8 про підозру в кримінальному провадженні та недоліки обвинувального акта через невірне зазначення в ньому по-батькові засудженого, обґрунтовано вказавши в ухвалі на те, що факт належного повідомлення ОСОБА_8 про підозру підтверджується його власноручним підписом у цьому процесуальному документі, а що стосується невірного зазначення по-батькові засудженого, то в цій частині постановою слідчого від 18 жовтня 2019 року допущену описку було виправлено і  внесено уточнення в анкетні дані останнього.
Як убачається зі змісту обвинувального акта в матеріалах кримінального провадження, який надійшов на розгляд до суду 24 жовтня 2019 року, у ньому вірно зазначено анкетні дані про особу засудженого.   
Не є прийнятними і доводи захисника в касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції не повідомив сторону захисту про час та місце апеляційного розгляду справи. Як убачається з матеріалів провадження, сторона захисту була повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції по телефону, шляхом здійснення секретарем дзвінка на мобільний телефон захисника за номером, який був ним наданий і є в матеріалах кримінального провадження (т. 3 а.п. 36).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 135 КПК виклик особи до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду здійснюється шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Отже, всупереч доводів захисника, сторона захисту була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції у передбачений законом спосіб.   
Разом із тим, під час апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції усупереч вимогам кримінального процесуального закону не застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є істотним порушенням яке призвело до ухвалення ним незаконного рішення. 
Так, ОСОБА_8 було визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК найсуворішим покаранням за яке санкцією цієї норми визначено обмеження волі на строк до п`яти років.
За правилами ст. 12 КК це кримінальне правопорушення належить до категорії кримінальних проступків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
З часу вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (13 липня 2018  року) і до дня набрання вироком законної сили (ухвала апеляційного суду від 16 листопада 2021 року) цей строк сплинув.
Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК при звільненні особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Під час апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи закінчився передбачений ст. 49 КК строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та всупереч вимогам статей 284, 417 КПК не закрив кримінальне провадження, натомість ухвалив рішення яким залишив вирок районного суду без змін. 
Таким чином, при розгляді справи суд апеляційної інстанції не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, унаслідок чого ухвалив незаконне судове рішення, що є істотним порушенням вимог КПК.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності  підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
Відповідно до вимог ст. 338 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставами для скасування судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції. 
За правилами ст. 440 КПК суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
З урахуванням наведеного касаційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 440, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково. 
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року відносно ОСОБА_8 скасувати і кримінальне провадження закрити.  
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                       ____________________                ____________________
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                           ОСОБА_3