ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/44/22  Номер провадження 22-ц/814/1384/22	Головуючий у 1-й інстанції Харабадзе  К.Ш.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача, Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 березня 2022 року, 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
УСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
В січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 35122_ cred, уточнивши у подальшому (а.с. 56-58) позовні вимоги тільки до ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.10.2006 між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір 35122_cred, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 16 000 грн строком до 26.11.2007 та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
Судовим наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2009 № 2-н-2/2009 було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 411,67 грн, яка нарахована станом на 21.12.2008. 
Прострочена сума заборгованості становить 4 088,56 грн. 
Оскільки з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 25.10.2006 по 21.12.2008, то за період з 20.12.2008 по 27.10.2021 вона має заборгованість у розмірі 10 452,98 грн, яка складається з: 8 979,11 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1473,87 грн. - 3% річних від простроченої суми.
На підставі вищезазначеного просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 10 452,98 грн станом на 27.10.2021 за кредитним договором 35122_cred від 25.10.2006 та судовий збір у розмірі 2 270 грн.
Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 березня 2022 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні уточненого позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 35122_cred від 25.10.2006 року у розмірі 10 452,98 грн.
короткого змісту вимог апеляційної скарги;
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог; судові витрати покласти на відповідача.
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Вказували, що місцевим судом порушено норми матеріального та процесуального права, невірно застосовано вимоги статті 625 ЦК України та не враховано правові висновки Верховного Суду, висловлені у справах № 703/2718/16ц, № 646/14523/15ц, № 127/15672/16ц, № 912/1120/16. 
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив. 
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Місцевим судом установлено, що 25.10.2006 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 35122_cred. 
За вказаним договором АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 16 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік з кінцевим терміном повернення - 26.11.2007 (а.с. 23-29).
Судовим наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області № 2-н-2/2009 від 21.01.2009 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 411,67 грн, що нарахована станом на 21.12.2008 (а.с. 7-8).
Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання, відповідач має заборгованість у розмірі 10 452,98 грн, яка складається з: 8 979,11 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1 473,87 грн - 3% річних від простроченої суми.
Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог місцевий суд дійшов висновку про їх недоведеність. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З аналізу статей 526, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18.
Місцевий суд вірно визначив характер правовідносин, які виникли між сторонами та послався на релевантну судову практику Верховного Суду. 
Доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права в тій частині, що місцевий суд не врахував правові висновки Верховного Суду, висловлені в справах № 703/2718/16ц, № 646/14523/15ц, №127/15672/16ц, № 912/1120/16 та інших справах, свого підтвердження не знайшли. Місцевий суд не зобов`язаний вказувати усі справи, в яких Верховний Суд висловлював аналогічні правові позиції.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).  Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). 
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).
Місцевий суд вірно встановив, що судовим наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області № 2-н-2/2009 від 21.01.2009 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 7 411,67 грн, нараховану станом на 21.12.2008 (а.с. 7-8)
Оцінивши надані позивачем докази, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором за кредитним договором № 35122_cred від 25.10.2006 в розмірі 4 088,56 грн на час пред`явлення позову, на яку нараховуються інфляційні збитки та 3% річних. 
З матеріалів справи вбачається, що судовий наказ до примусового виконання не пред`являвся (а.с. 8). Позивачем не надано будь-яких доказів про те, чи виконувалось судове рішення від 21.01.2009 в примусовому порядку, та які саме кошти були сплачені боржником на виконання цього рішення.
Апеляційний суд вважає, що доведення вказаних обставин має істотне значення при правильного вирішення даної справи. Враховуючи, що позивачем у справі належними доказами зазначені вище обставини не доведені, місцевий суд вірно відмовив у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного розгляду справи, - відсутні.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача, Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», - залишити без задоволення.
Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 березня 2022 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд з підстав визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                                                                         О.О. Панченко

Т.В. Одринська