Постанова
Іменем України                                      
 
19 травня 2022 року                                                                      
м. Київ
 
справа № 193/561/20
 
провадження № 61-20228св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
треті особи: Софіївська селищна рада Софіївського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П.,           Зубакової В. П.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Софіївська селищна рада Софіївського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівна, про визнання заповіту недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4   про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_5 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , скориставшись правом на прийняття спадщини, звернулися з письмовими заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса в установлений законом строк. Під час подання заяв про прийняття спадщини позивачам стало відомо про наявність заповіту від 08 листопада 2014 року, засвідченого секретарем Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, в якому в графі «підпис» напроти прізвища ОСОБА_5 зазначено підпис, який на переконання позивачів візуально не схожий на підпис спадкодавця ОСОБА_5 . 
На підставі вищенаведеного позивачі просили суд визнати недійсним оспорюваний заповіт.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня               2021 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений                                  08 листопада 2004 року від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений секретарем Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 215.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у цих спірних правовідносинах, задоволення викладеної у позові вимоги призведе до ефективного захисту прав та інтересів позивача.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року вказане апеляційне провадження закрито на підставі заяви адвоката Остапенка О. М. про відмову від апеляційної скарги.
Задовольняючи заяву, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право на відмову від апеляційної скарги передбачене чинним процесуальним законодавством, а заявнику відомі наслідки вжиття вказаної процесуальної дії.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_4 16 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду                від 06 серпня 2021 року, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_4 посилається на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив повноважень особи, яка подала заяву про відмову від апеляційної скарги, щодо представництва інтересів ОСОБА_4 в апеляційному суді, оскільки на переконання заявника наявний у матеріалах справи ордер не відповідає встановленим законом вимогам. 
Апеляційна скарга була подана особисто нею, тому суд апеляційної інстанції мав з`ясувати, зокрема безпосередньо її позицію щодо заяви про відмову від апеляційної скарги. 
Всі її дії стосовно подання апеляційної скарги та усунення її недоліків, сплати судового збору свідчать про її прагнення щодо розгляду апеляційної скарги, на що суд апеляційної інстанції не звернув увагу. 
Також заявниця вказує на те, що суд апеляційної інстанції розглянув заяву адвоката Остапенка О. М. не в судовому засіданні, призначеному на 02 листопада 2021 року о 10:00 год, не з`ясувавши думку учасників справи, а отже вирішив питання про права ОСОБА_4 без її участі. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Правом на подання відзиву на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Софіївського районного суду Дніпропетровської області. 
21 лютого 2022 року цивільна справа № 193/561/20 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом 
04 серпня 2021 року до суду надійшла заява адвоката Остапенка О. М. про відмову від апеляційної скарги на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2022 року. У заяві зазначено, що відповідачу відомі наслідки відмови від апеляційної скарги.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.  
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Частиною п`ятою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції, порушенням права на справедливий суд та вимог статей 128-130, 223, 372 ЦПК України.
Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 03 серпня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду на 02 листопада 2021 року о 10:00 год, постановлено повідомити учасників справи про дату, час та місце слухання справи.
Копію ухвали суду апеляційної інстанції було направлено, зокрема відповідачу                                04 серпня 2021 року, що підтверджується відповідним супровідним листом Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року з текстом судової повістки про призначення слухання справи на 02 листопада 2021 року о 10:00 год.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року прийнято відмову представника Остапенка О. М. від апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року.
Відомостей про вручення судової повістки про слухання справи, призначене на                  02 листопада 2021 року о 10:00 год матеріали справи не містять. Відсутні в матеріалах справи й процесуальні судові рішення, якими слухання справи було призначене на         06 серпня 2021 року (дата постановлення оскаржуваної ухвали), а також докази виконання судом обов`язку, визначеного статтею 128 ЦПК України щодо належного повідомлення учасників справи, зокрема ОСОБА_4 про дату, час та місце слухання справи на вказану дату. 
Такі обставини дають підстави для висновку про те, що справа була розглянута                 06 серпня 2021 року за відсутності відповідача ОСОБА_4 , яка не була належним чином повідомлена про час і місце слухання справи відповідно до статей 128-130 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо неналежного повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки справу розглянуто за відсутності заявника, який належним чином не був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2021 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                              І. В. Литвиненко
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров