ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року	Львів	Справа № 460/10426/21 пров. № А/857/2814/22	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач –                                       Кушнерика М.П.,
суддів –                                                       Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду  від 22 грудня 2021 року, прийняте суддею Дорошенко Н.О. в м.Рівне, у порядку письмового провадження, у справі № 460/10426/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в липні 2021 року, звернулася до суду з позовом, у якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2019 по 06.07.2021 у розмірі 88452,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона проходила військову службу у Збройних Силах України. При звільненні з військової служби з нею не проведено остаточного та повного розрахунку, а саме: індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 460/9674/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - січень 2008 року. На виконання вказаного рішення 07.07.2021 відповідачем виплачено відповідні суми заборгованості в сумі 88456,30 грн. Тобто, остаточний розрахунок при звільненні з військової служби відповідач станом на день звільнення 31.08.2019 не провів. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці середнє грошове забезпечення в сумі 26105,28 грн. за затримку розрахунку при звільненні, з утриманням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у цих правовідносинах відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за період з 08.11.2019 по 19.03.2021.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.                    
       Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.          
        Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.          
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.08.2019 № 178 позивач з 31.08.2019 виключена зі списків особового складу військової частини та направлена для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.02.2021, яке набрало законної сили 22.06.2021, у справі № 460/9674/20 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2014 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - січень 2008 року.
На виконання судового рішення від 25.02.2021 у справі № 460/9674/20 відповідачем позивачу виплачено 07.07.2021 кошти в сумі 88456,30 грн., що підтверджуються випискою по картковому рахунку позивача від 17.06.2021 (а.с.11) та платіжним дорученням № 1079 від 06.07.2021.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, позивач звернулася до суду з цим позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі військової служби за період з 01.09.2019 по 06.07.2021 у розмірі 88452,00 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що через порушення відповідачем строків виплати належних при звільненні працівникові сум, протиправною є бездіяльність відповідача щодо не проведення із позивачем своєчасного і повного розрахунку при звільненні з військової служби.
Разом з тим, сума, визначена позивачем внаслідок обчислення середнього заробітку за весь період, з часу звільнення позивача до часу виплати їй індексації грошового забезпечення становить 88452,00 грн, порушує принцип співмірності розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, покладає на відповідача надмірну відповідальність, а тому не підлягає до задоволення в зазначеному розмірі, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни встановлює та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За правилами ст. ст. 1-1, 1-2 Закону № 2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно із ч 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Невиконання такого обов`язку передбачає відповідальність, встановлену ст. ст. 116, 117 КЗпП України, приписи яких в силу положень ст. ст. 1-1, 1-2 Закону  № 2011-XII підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16.
Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.
Відповідно до розрахункової платіжної відомості № 420 на виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського складу, які проходять військову службу за контрактом при звільненні з військової частини НОМЕР_2  у серпні 2019 року позивачу виплачено грошове забезпечення у сумі 200193,86 грн. (а.с.34, 35).
Нараховану на виконання судового рішення від 25.02.2021 у справі № 460/9674/20 індексацію грошового забезпечення відповідач виплатив 07.07.2021 в сумі 88456,30 грн. (а.с.11, 37).
Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягали до виплати позивачу при звільненні, становить 288650,16 грн (з розрахунку: 200193,86 + 88456,30).
В період з 31.08.2019 по 07.07.2021 включно відповідачем допущено затримку повного розрахунку 677 календарних днів при звільненні позивача в частині невиплати суми 88456,30 грн.
Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення за два останні місяці служби  ОСОБА_1 від 20.12.2021 № 37/1136 у липні 2019 року позивачем отримано грошове забезпечення в сумі 13756,22 грн, в серпні 2019 року 13756,22 грн. Всього грошового забезпечення отримано 27512,44 грн (а.с.38).
Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У період з 01.07.2019 по 31.08.2019 - 62 календарних дні.
Колегія суддів погоджується з визначеною судом першої інстанції середньоденною заробітною платою позивача, яка становить 443,75 грн. (27512,44 грн / 62 календарних днів) та з зобов`язанням відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток в загальній сумі 300418,75грн (443,75 грн х 677).
Судом першої інстанції вірно взято до уваги і з таким погоджується колегія суддів, що про захист своїх порушених прав та законних інтересів щодо невиплачених на час звільнення грошових сум, на які вона набула право за час служби, ОСОБА_1 звернулася до суду за спливом річного терміну після припинення трудових правовідносин з відповідачем. ОСОБА_1 28.12.2020 звернулася з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 в справі № 460/9674/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - січень 2008 року. Водночас будь-яких обставин стосовно того, що позивачу не було відомо про суми, включені до розрахунку при звільненні, судом не встановлено.
Однак, з врахуванням принципу співмірності, беручи до уваги тривалість періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення за судовим захистом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачу слід нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП,
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно провів розрахунок суми середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за час затримки розрахунку при звільненні, а також врахував правову позицію щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 806/345/16, від 18.07.2018 у справі № 825/325/16 і постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, від 24.07.2019 у справі № 805/3167/18-а.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на відсутність правових підстав для застосування положень ст. 117 КЗпП України з мотивів виплати відповідних сум на виконання ухваленого рішення суду, так як Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, з посиланням на постанову від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.
ОСОБА_1 при звільненні в серпні 2019 року виплачено 200193,86 грн (а.с.34-35).
На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 460/9674/20 відповідач виплатив позивачу суму грошового забезпечення 88456,30 грн (а.с.11, 36).
Таким чином, на дату звільнення позивач мав право на виплату грошових коштів в сумі 288650,16 грн, що становить 100% сум, належних до виплати.
Щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року позивач звернулася до суду з позовною заявою 28.12.2020. Фактична виплата індексації грошового забезпечення в сумі 88456,30 грн здійснена відповідачем 07.07.2021.
Отже, термін затримки розрахунку такої суми заборгованості з 28.12.2020 по 07.07.2021 становить 192 календарних днів.
Частка заборгованості 88456,30 грн в загальній сумі належних до виплати коштів (288650,16 грн) становить 30,64%.
Середній заробіток за період з 28.12.2020 по 07.07.2021 обраховується: 443,75 грн х 192 = 85200,00 грн.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування за час затримки розрахунку, що становить 26105,28 грн.
Щодо визначеного позивачем періоду виникнення заборгованості з 01.09.2019 по 27.12.2020, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в такому періоді позивач не вживала жодних заходів щодо захисту свого порушеного права, а спір між позивачем та відповідачем щодо розміру виплачених позивачу при звільненні сум індексації грошового забезпечення був відсутнім. 
Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, колегія суддів вважає, що середнє грошове забезпечення з часу звільнення позивача до часу виплати їй індексації грошового забезпечення має бути перераховано та виплачено позивачу у розмірі 26105,28 грн.
Судом першої інстанції вірно застосовано правові позиції щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2022 року військовій частині НОМЕР_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття рішення у справі, відтак, такий слід стягнути.
Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України «Про судовий збір».
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2021 року становить 2270 грн.  
Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Адміністративний позов в даній справі містить вимоги майнового характеру.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою – підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову 88452,00 грн.
Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 908,00 грн.
Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 1362,00 грн.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, у справі № 460/10426/21, - без змін.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601) судовий збір за подання апеляційної скарги у справі № 460/10426/21 в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106  код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 банк отримувача Казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача UA908999980313111256000026001 код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін