ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4299/21  Номер провадження 22-ц/814/1129/22	Головуючий у 1-й інстанції Грінчук  О.П.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянула у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Грінчук О.П., повний текст рішення складено 27 жовтня 2021 року, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості з оплати праці, стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2021 року позивач  звернувся до  Ленінського районного суду м. Харкова  з позовом доХарківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 159547.25 грн., середній заробіток за весь час затримки, моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та 5400 грн. витрат на правову допомогу.                         
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 04.02.1980 р. він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера-технолога 2-ї категорії. На вказаному підприємстві працював на різних посадах, 13.05.2021р. він був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо виплати заробітної плати. Сума боргу з виплати заробітної плати станом на 14.05.2021 р. становить 159547.25 грн., яка на день звернення до суду з позовом так і не виплачена. Крім того, оскільки заробітна плата так і не виплачена, чим здійснена затримка у її виплаті, позивач просить стягнути середній заробіток за вказаний час затримки, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 966.00 грн. Також просив стягнути 10000 грн. моральної шкоди, вказуючи, що він є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, дружина є також інвалідом та пенсіонером, тому він повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, у зв`язку з невиплатою відповідачем заборгованості з оплати праці. Вказане призвело до переживань, душевних страждань, що негативно вплинуло на його фізичний стан та здоров`я. Також позивач просив стягнути 5400 грн. витрат на правову допомогу.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості з оплати праці, стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 159547 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 25 коп., суму середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати в розмірі 112056 (сто дванадцять тисяч п`ятдесят шість) грн., моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1595 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 47 коп.

З вказаним рішенням суду не погодилося Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство, оскарживши його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, прохає скасувати вищевказане рішення, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував, що вихідна допомога не належить до структури заробітної плати. Крім того, сума середнього заробітку повинна бути зменшена з врахуванням певних обставин, які мають значення для справи та застосований принцип пропорційності та розумності. Також при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції не врахував відсутність обґрунтувань суми вказаної позивачем, не зазначив та не проаналізував докази, на підтвердження заподіяної моральної шкоди.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Розгляд справи проводиться апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (ХКЕПОП) та 13.05.2021 р. був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП.
Відповідно до наказу в.о. директора ХКЕПОП Вашуріна О.О. від 11.05.2021 №59/к, наказано звільнити 13.05.2021 р. ОСОБА_1 та відповідно до ст. 44 КЗпП України виплатити йому вихідну допомогу.
Згідно довідки про складові заборгованості, виданої в.о. директора ХКЕПОП Вашуріним О.О. та в.о. головного бухгалтера Смєцкою Я.А. - станом на 14.05.2021 р. сума заборгованості з оплати праці перед ОСОБА_1 складає 159547.25 грн. Розмір середньоденної заробітної плати становить 966 грн. (а.с. 8).
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачем ОСОБА_1 при звільненні не був проведений розрахунок по заробітній платі, в зв`язку з чим вона підлягає стягненню з відповідача, як і середній заробіток за час затримки розрахунку з врахуванням періоду затримки та суми невиплаченої заробітної плати. Також з підприємства підлягає стягненню моральна шкода, яка була заподіяна позивачу порушенням його трудових прав.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, враховуючи наступне.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положенням ч. 1 ст.21 ЗаконуУкраїни«Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Враховуючи те, що відповідач в день звільнення позивача з роботи не виплатив йому всіх сум, що належать йому від підприємства, що підтверджується відповідною довідкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 159547 грн. 25 коп. та суми середнього заробітку за час затримки з виплати заробітної плати в розмірі 112056 грн.
При визначенні середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, за час затримки розрахунку, місцевим судом вірно врахована довідка про розмір середньоденного заробітку, а також положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., зважаючи на наступне.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
В силу ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як встановлено судом першої інстанції і не спростовано відповідачем, невиплатою належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків як ним, так і його сім`єю. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, у зв`язку з втратою гідного матеріального забезпечення.
При цьому, місцевим судом було враховано, що позивач є інвалідом другої групи, зазнав душевних хвилювань в зв`язку з необхідністю забезпечувати себе матеріально, а також вживати додаткових зусиль для відновлення порушених прав, проведення лікування, тощо. Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, розміру заборгованості та періоду затримки.
Доводи апеляційної скарги відповідача, які переважно дублюють заперечення проти позову, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, та не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому залишаються колегією суддів без задоволення.
Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі всебічно встановлених обставин та проаналізованих доказів. Підстав для скасування рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємств залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

                                                                Л.І. Пилипчук