ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 409/2218/17
адміністративне провадження № К/9901/1732/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 31.10.2017 (суддя Третяк    О.Г.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017 (колегія суддів: Блохін А.А., Гаврищук Т.Г, Сухарьок М.Г.) у справі №409/2218/17 за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними, зобов`язання призначити пенсію,
УСТАНОВИВ:
В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - Білокуракинське ОУПФУ, відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №1791/031-08 від 18.08.2017 про відмову у перерахунку пенсії з виду на вид у разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" пенсії у разі втрати годувальника;
- зобов`язати Білокуракинське ОУПФУ призначити їй з 09.09.2017 пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70 % суми його заробітку. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що на її звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії, а саме з пенсії по втраті годувальника, призначеної як матері сина військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, на пенсію у разі втрати годувальника - чоловіка ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про державну службу", відповідач відмовив. Її чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до моменту смерті працював на державній службі - на посаді голови Білокуракинського районного суду Луганської області. Позивачка з 1977 року проживала разом з чоловіком і постійно перебувала на його повному утриманні. На даний час вона є непрацездатною, їй виповнилося 59 років та вона отримує пенсію у разі втрати годувальника як мати загиблого військовослужбовця. Інших членів сімї, які можуть її утримувати немає. 
Постановою Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про відмову у перерахунку пенсії з виду на вид у разі втрати годувальника у зв`язку з відсутністю в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» пенсії у разі втрати годувальника.
Зобов`язано Білокуракинське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити з 09.09.2017 ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 70 відсотків суми його заробітної плати.
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ від 02.06.2016 не передбачено призначення пенсії в разі втрати годувальника, а відтак відмова у переведенні позивача на спірну пенсію є законною.
14.02.2018 Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Позивачка правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалася.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами      норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 06.08.1977 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_2 , він з 14.01.1997 призначений суддею Білокуракинського районного суду та відповідно до запису № 23 відрахований зі складу Білокуракинського районного суду у зв`язку зі смертю.
09.08.2017 позивачка звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідач листом від 18.08.2017 вих. № 1791/031-08 повідомив позивачку про відсутність підстав для переходу на інший вид пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено пенсії по втраті годувальника. 
Не погодившись з вказаною відмовою, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачка має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ), оскільки померлий годувальник - її чоловік на час смерті працював на посаді державної служби та мав стаж роботи на посадах державної служби більше  20 років. 
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Основного Закону).
Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів»  № 1402-VIII  в окремих випадках прямо передбачає гарантії судді та членів його сім`ї. Зокрема, у ч. 1, 2 ст. 140 цього Закону зазначено, що судді, члени їхніх сімей та їхнє майно перебувають під особливим захистом держави. Відповідно до ч. 1 ст. 144 цього ж Закону суддя та члени його сім`ї мають право на безоплатне медичне обслуговування у державних закладах охорони здоров`я. Члени сім`ї судді можуть обслуговуватися в тих медичних закладах, де обслуговується суддя.
Однак Закон № 1402 не визначає особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті, а відтак  не передбачено пенсії по втраті годувальника для членів сім`ї померлого судді.
Отже, відмова у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70% щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_2 згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є правомірною.
Однак, суди попередніх інстанцій, виходячи за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивачки, дійшли висновку, що остання має право на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частинами 12-13 ст. 37 Закону № 3723-XII передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону №  3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.
Верховний Суд вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці, та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді.
Відмовляючи у призначення такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається. Таким чином, спірним у тій справі була правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону № 3723.
У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку:
"… право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.
… дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.
За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20 сформував висновок, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі: 
(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або 
(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №     1058-ІV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII  до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах суддів.
Як встановлено судами, на час смерті позивач працював на посаді судді більше 20 років.   
Таким чином, оскільки позивач перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачем), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону  № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії в разі втрати годувальника, призначеної їй на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723-XII. 
Стосовно того, що позивачем у заяві про призначення/перерахунок пенсії від 09.08.2017 зазначено про бажання перейти на інший вид пенсії, а саме відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а не Закону України «про державну службу», колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії. 
Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник сервісного центру відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом № 1058, так і за Законом № 3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право.
Відповідно до  статті 350 КАС України  (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними  Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями  345,  349,  350,  355,  356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.
Постанову Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 жовтня       2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                  А. Ю. Бучик

Судді:                                                                                                                             Л. Л. Мороз
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                       
                                                                                                А. І. Рибачук