ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 року	Львів	Справа № 140/7131/21 пров. № А/857/1770/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 03 грудня 2021 року (головуючий суддя Ксензюк А.Я., розглянуто за правилами спрощеного провадження в м. Луцьк) у справі № 140/7131/21 за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління  ДПС у Волинській області  про визнання  протиправним та скасування  податкового  повідомлення-рішення, - 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) в якому просила визнати протиправними та скасувати наказ №1313 від 08.04.2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 » та податкове повідомлення-рішення №0013301304 від 16.07.2019 року про збільшення грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на загальну суму 236081,97 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. В червні 2021 року, з відповіді на адвокатський запит, позивачу стало відомо про проведення щодо неї у 2019 році документальної позапланової перевірки на підставі наказу ГУ ДФС у Волинській області №1313 від 08.04.2019 і винесення на підставі акту перевірки №11292/13-04-06/ НОМЕР_1  від 28.05.2019 податкового повідомлення-рішення від 16.07.2019 №0013301304 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, сплачений фізичною особою за результатами річного декларування на суму 236081,97 грн., з них 188865,58 грн. - збільшення грошового зобов`язання; 47216,36 грн. - штрафні (фінансові) санкції.
Акт перевірки №11292/03-04-06/ НОМЕР_1 від 28.05.2019 мотивований тим, що позивачем, як платником податку допущені порушення: п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (ПК України), а саме заниження загального місячного (річного) оподаткованого доходу за 2012 рік на суму 875456,67 грн., внаслідок чого занижене податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 148613,03 грн.; ст. 4, ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» №899-IV від 22.05.2003 занижено загальний місячний (річний) оподаткований дохід за 2009 рік на суму 268350,35 грн. податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 40252,55 грн.
Копію вказаного податкового повідомлення-рішення позивач отримала лише 17.06.2021 на запит адвоката.
Наказ про проведення перевірки №1313 від 08.04.2019 перед її проведенням позивач не отримувала.
Позивач вважає, що відповідач порушив порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що свідчить про протиправність дій відповідача, що призвело до порушення прав та інтересів позивача. 
Рішенням Волинського окружного  адміністративного суду від 03 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. 
В обгрунтування своєї позиції суд першої інстанції виходив з мотивів, що  відповідачем не доведено правомірності тверджень про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2009 та 2012 роки, відповідно, правомірності податкового повідомлення-рішення № 0013301304 від 16.07.2019, а наявні у матеріалах справи докази свідчать про наявність підстав для задоволення позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права апелянт просить рішення суду скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені  позову відмовити повністю. Зокрема апелянт зазначає, що  приймаючи оскаржені наказ і рішення ГУ ДФС у Волинській області діяло з дотриманням балансу публічного та приватного інтересів, а також дотриманням вимог Конституції України, ПК України. Вказує, що в електронній декларації ОСОБА_2 (Волинська митниця) (чоловік) відображено наявність у власності статків дружини ОСОБА_1 : житловий будинок, вартість якого згідно Е декларації за 2018 рік становить 878436,00 грн., квартира, вартість якої згідно Е декларації за 2018 рік - 297182,00 грн., загальна вартість майна  позивачки  становить 1 175 688 грн. Згідно з відомостями з ЦБД ДРФО за період з 1998-2009 рр. загальна суму доходу ОСОБА_1 становить 28831,65 грн. Розбіжність між отриманим доходом за період з 1998-2009 рр. становить 26835035 грн, відповідно їй нараховано зобов`язання з ПДФО в сумі 40252,55 грн. Дохід ОСОБА_1 за 2010-2012 рр. становить 979,33 грн., вартість придбаного будинку в 2012 році становить 878436,00 грн., відповідно їй нараховано з ПДФО в сумі 148613,03 грн. Позивачем будь-яких доказів в обґрунтування пояснень щодо отримання коштів від батька під час перевірки не надано. Вважає, що жоден з наведених аргументів щодо протиправності висновку ГУ ДФС у Волинській області не спростовує факту виявлених розбіжностей між вартістю будинку та доходами, отриманими із законних джерел.
Позивач скористалась своїм правом, та подала відзив на апеляційну скаргу. З підстав, наведених у такому просить рішення суду першої інстанції залишити без  змін, а  апеляційну скаргу без задоволення. 
У відповідності до частини першої  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід  залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
08.04.2019 ГУ ДФС у Волинській області видало наказ №1313 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та походження задекларованих доходів до бюджету за період з 01.01.1998 по 31.12.2018 у зв`язку з отриманням інформації, що свідчить про порушення податкового законодавства при заповненні е-декларації терміном 10 робочих днів з 08.05.2019. При цьому, у наказі зазначено, що перевірка призначена на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України у зв`язку із ненаданням відповіді на запит №1035/г/03-20-13-09-06 від 07.06.2018.
Вказаний наказ про проведення перевірки від 8.04.2019 № 1313 відповідач направив позивачу поштовим зв`язком, проте поштове відправлення повернулося на адресу податкового органу не врученим.
Передумовою для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України стало подання чоловіком позивачки  щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік. В розділі 3 «Об`єкти нерухомості декларації» ОСОБА_2 , як суб`єкт декларування, вказав про наявність у його дружини у власності квартири (дата набуття права: 26.11.2009, вартість 297182,00 грн.), будинок (дата набуття права: 30.10.2012, вартість 878436,00 грн.)
З 08.05.2019 по 21.05.2019 року ГУ ДФС у Волинській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.1998 по 31.12.2018.
За результатами вказаної перевірки складено акт № 11292/13-04-06/ НОМЕР_1 від 28.05.2019, відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем: підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а саме: заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2012 рік на суму 875456,67 грн. внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 148613,03 грн.; статті 4, статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 899-IV від 22.05.2003 занижено загальний місячний (річний) оподаткований дохід за 2009 рік на суму 268350,35 грн. податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 40252,55 грн.
На підставі акта перевірки від 28.05.2019 ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення №0013301304 від 16.07.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 236081,97 грн., з яких: 188865,58 грн., за податковим зобов`язанням, 47216,39 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Позивач, не погоджуючись із наказом на проведення перевірки та податковим повідомленням-рішенням, прийнятим за результатами проведення такої перевірки, звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам,  колегія суддів дійшла  до наступних висновків.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1 статті 78 ПК України.
Так, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно із пунктом 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Матеріалами справи доведено, що на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України, у зв`язку із ненаданням відповіді на запит №1035/г/03-20-13-09-06 від 07.06.2018 наказом ГУ ДФС у Волинській області від 08.04.2019 №1313 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та походження задекларованих доходів до бюджету за період з 01.01.1998 по 31.12.2018 у зв`язку з отриманням інформації, що свідчить про порушення податкового законодавства при заповненні е-декларації.
Позивач не подавала податкових декларацій, а тому така підстава, як отриманням інформації, що свідчить про порушення податкового законодавства при заповненні е-декларації, на думку суду, є безпідставною. Крім того, у наказі про проведення перевірки є необґрунтованим період за який проводиться перевірка тривалістю 20 років, а саме з 01.01.1998 по 31.12.2018.
Відповідно до вимог ПК України з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постановах від 15.05.2018 у справі № 809/1578/17, від 05.05.2018 у справі № 810/3188/17.
Встановлено, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки розпочалося з 08.05.2019 тривалістю 10 робочих днів згідно з наказом від 08.04.2019 року          № 1313, в той час як наказ та повідомлення про проведення такої перевірки позивач не отримувала, оскільки поштове відправлення повернулося на адресу контролюючого органу не врученим, що не заперечується відповідачем, тобто з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник не була ознайомлена у встановлений законом спосіб до її початку.
Відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції - оскаржений наказ від 08.04.2019 №1313 ГУ ДФС у Волинській області прийнято з порушенням визначеної ПК України процедури призначення перевірки, а саму перевірку проведено без дотримання обов`язкових для цього умов (не ознайомлення у встановлений законом спосіб про перевірку до її початку), що є підставою для його скасування.
З акту від 28.05.2019 вбачається, що  контролюючий орган за результатами перевірки встановив порушення позивачем підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а саме: заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2012 рік на суму 875 456,67 грн. внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 148613,03 грн.; статті 4, статті 7 Закону України Про податок з доходів фізичних осіб №899-IV від 22.05.2003 занижено загальний місячний (річний) оподаткований дохід за 2009 рік на суму 268350,35 грн. податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 40252,55 грн. Спірним податковим повідомленням-рішенням №0013301304 від 16.07.2019 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 236081,97 грн., з яких: 188865,58 грн., за податковим зобов`язанням, 47216,39 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.
Таким чином, ГУ ДФС у Волинській області податковим повідомленням-рішенням від 16.07.2019 збільшило позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2009 та 2012 роки.
Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно із підпунктами 168.2.1, 168.2.2 пункту 168.2 статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності або не є особою, яка перебуває на обліку у контролюючих органах як особа, що провадить незалежну професійну діяльність.
З аналізу наведених норм та змісту акта перевірки від 28.05.2019 слідує, що позивач, як платник податку на доходи фізичних осіб, є резидентом і, на думку контролюючого органу, отримувала доходи від осіб, які не є податковими агентами, а тому зобов`язана була включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Однак, суд звертає увагу, що в акті перевірки не обґрунтовано висновок контролюючого органу про донарахування податку на доходи фізичних осіб саме за 2009 та 2012 роки, при цьому перевірку проведено за період 1998 - 2018 роки, а об`єктом оподаткування в даному випадку є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 179.1 ст. 179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Згідно пункту 179.11 ст. 179 ПК України, фізичні особи, які декларують майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру відповідно до Закону України Про засади запобігання протидії корупції , подають податкову декларацію у випадках, передбачених цим розділом.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення контролю та повної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 р. №56 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 р. за №201\30069, повноваження щодо своєчасності подання, правильності та повноти заповнення декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування надані Національному агентству з питань запобігання корупції.
Форма декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджена Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 р. № 3.
Податкова декларація та декларація осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є різними деклараціями, які принципово відрізняються за функціями, змістом, методологією та суб`єктами їх перевірки.
Згідно з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» чоловіком позивача  була подана декларація осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік. На підставі поданої декларації, контролюючим органом було встановлено наявність у власності позивачки  майна, зокрема: житлового будинку вартістю 878436,00 грн. та квартири вартістю 297182,00 грн.
Згідно п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Податковий кодекс України не застосовує для потреб оподаткування такого поняття, як статки. Таким чином, визначення контролюючим органом позивачу загальної суми річного оподаткованого доходу на підставі даних, які зазначені в декларації ОСОБА_2 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, не відповідає п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб для резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до приписів пп. 164.1, 164.2 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, який у свою чергу складається з різних видів доходів платника податку, котрі отримані ним із визначених законом джерел протягом звітного податкового періоду.
Відтак,  Податковий кодекс України не містить загального визначення річного оподаткованого доходу платника податків, а визначає це поняття через перелік видів доходів, що міститься у п. 164.2 ст. 164 ПК України. Отже, річним доходом фізичної особи є різні матеріальні блага, котрі отримані особою протягом звітного податкового періоду та включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.
З акту перевірки від 28.05.2019 слідує, що ГУ ДФС України у Волинській області без правових підстав, належних і допустимих доказів, визначено дохід ОСОБА_1 з якого, на думку відповідача, не сплачено податків за 2009 рік на суму 40252,55 грн та 2013 рік на суму 148613,03 грн. Загальні статки, відображені чоловіком позивача в електронній декларації за 2018 рік, контролюючий орган визнав доходом позивача, який позивач отримала відповідно у 2009 та 2012 роках, у зв`язку з чим визначив податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на вказану вартість. Разом з тим, отримання позивачем зазначених коштів матеріалами справи не підтверджено. 
Чинне, на час виникнення спірних правовідносин законодавство, не передбачає застосування податковим органом методів непрямого контролю, внаслідок чого наразі відсутнє нормативне регулювання щодо використання таких методів.
Фактично зміст встановлених судом обставини свідчать про те, що вказані в акті перевірки висновки фактично сформовано на припущеннях, та без врахування можливості отримання доходу позивачем у періодах часу до 1998 року, у зв`язку з чим такі висновки не можуть вважатися обґрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.06.2021 в справі №№ 360/3608/19, та в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України застосовується при вирішенні даної справи.
Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що інформація з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у межах цієї справи не може бути джерелом інформації для визначення податкових зобов`язань платника податків.
Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення у цій справі, відповідач виходив фактично виключно із аналізу інформації, зазначеної в декларації особи, і висновки контролюючого органу в акті перевірки базуються на припущення, і не містять задокументованих належним чином відомостей, які б у сукупності та взаємозв`язку дали підстави вважати, що позивач дійсно у 2009 та 2012 роках занизила базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб.
Згідно з пунктом 179.9 статті 179 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, тому наказом Міністерства фінансів України №859 від 2 жовтня 2015 року затверджено форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан.
Положеннями пункту 179.11 статті 179 ПК України визначено, що фізичні особи, які декларують майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», подають податкову декларацію виключно у випадках, передбачених цим розділом.
Частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
При цьому у декларації зазначаються відомості, передбачені частиною першою статті 46 цього ж Закону.
З наведених вище норм законодавства дає можливість зробити висновок про те, що податкова декларація та декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є різними видами декларацій, які відрізняються за функціями, змістом та суб`єктами їх перевірки, тому факт декларування Позивачем в щорічній електронній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування певних даних, в тому числі щодо готівкових коштів, об`єктів нерухомості не може беззаперечно свідчити про їх отримання саме в році, за який подано електронну декларацію.
Декларація, яку подав чоловік позивача, як особа уповноважена на виконання функцій держави, фактично містила усе наявне у нього та членів його сім`ї майно та грошові кошти станом на останній день звітного періоду подання декларації, тобто фактично до її складу входило усе майно та грошові кошти які були набуті декларантом та членами його сім`ї протягом життя.
Наявні ж у відповідача дані щодо обсягу доходів, з яких сплачено податки, базувалась лише на інформації з 1998 року і не охоплювала попередніх періодів.
З урахуванням наведених обставин, правового регулювання спірних правовідносин, необхідно погодитися із висновками щодо недоведеності відповідачем фактів допущення порушень податкового законодавства позивачем за період який перевірявся.
Таким чином, висновки контролюючого органу, які викладені в акті перевірки, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами. Обставини справи, встановлені судом, свідчать про невідповідність оскаржуваного рішення відповідача ч. 2 ст. 2 КАС України, а тягар доказування у справах про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень покладається саме на відповідача, доводи відповідача про ненадання доказів саме позивачем, є в повній мірі необґрунтованими.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись статтями  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління  ДПС у Волинській області   залишити без задоволення, а рішення Волинського  окружного адміністративного суду  від 03 грудня 2021 року у справі № 140/7131/21  без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний