Ухвала

3 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 130/1904/20
провадження № 51-1606ск22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
 
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо нього,
 
встановив:
 
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
 
Відповідно до ч. 1 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Цей перелік є вичерпним. 
 
Верховний Суд звертає увагу, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судом під час ухвалення судового рішення, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Водночас засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не бере до уваги, що згідно зі статтями 433, 438 КПК ці питання не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Крім цього, у касаційній скарзі засуджений, оскаржуючи судові рішення, не конкретизує, яким чином допущені порушення могли вплинути на законність прийнятого рішення, оскільки згідно з ч. 1 ст. 412 КПК такими є лише порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
 
Засуджений у касаційній скарзі вказує про порушення приписів ст. 23 КПК судом апеляційної інстанції, однак крім посилань про безпосередній не допит учасників кримінального провадження та недослідження висновку експертизи не уточнює, яких доказів не досліджено, хто заявляв клопотання про їх дослідження, чи забезпечила сторона, яка заявила клопотання, надання цих доказів, чи ініціювала питання про сприяння судом у їх одержанні та як зазначені порушення вплинули на законність прийнятих рішень.
 
Посилання на обмеження сторони захисту в наданні доказів та допиті свідків не конкретизовані, а саме не вказано, які порушення були допущені судом, у чому вони виражаються та чому є істотними.
 
Крім цього, касаційна скарга містить протиріччя, так у вступній частині засуджений зазначає про необхідність скасування ухвали апеляційного суду, а у прохальній просить привести у відповідність або направити на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанцій. 
 
Тому вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у прохальній частині скарги, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки суд касаційної інстанції не має повноважень ухвалити новий вирок.
 
Так, відповідно до ст. 436 КПК, Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 
1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
4) змінити судове рішення.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у  касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
 
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 листопада 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2022 року щодо нього залишити без руху та надати скаржнику 15днів для усунення виявлених недоліків з дня отримання ухвали.
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                      ОСОБА_3