КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 752/5197/20                    Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
      Номер провадження: 22-ц/824/2078/2022                                Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
09 червня  2022 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при секретарі  Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельникової Людмили Володимирівни на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року про залишення без задоволення заяви у справі за заявою ОСОБА_1   про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , приватний виконавець Хоменко Вадим Валерійович, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2021  року   ОСОБА_1   звернулась  в Голосіївський районний  суд міста Києва  із  заявою, в якій просила  скасувати  тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України,  вжиті   відносно  неї  у виконавчому  провадженні                 № 61283105  на  підставі  ухвали  Голосіївського районного суду міста Києва  від 04.08.2020  року  у  справі № 752/5197/20.    
Заяву  обгрунтовувала  тим,  що рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 26.05.2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 4 000 000 грн. грошового зобов`язання та 1 820,00 грн. судових витрат. 
Відповідно до ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 17.12.2019 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа для примусове виконання вказаного рішення суду.    
Виконавчий лист № 3938/10 від 22.07.2019 року прийнятий до примусового виконання приватним виконавцем Хоменком В.В. 14.02.2020 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.08.2020 року, задоволено подання приватного виконавця Хоменка В.В. про обмеження боржниці ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортів громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого листа № 2-3938/10, виданого 22.07.2019 року Селидівським міським судом Донецької області на рішення Ворошиловського районного суду        м. Донецька від 26.05.2010 року, яким  із ОСОБА_1 стягнуто  на  користь ОСОБА_2 4 000 000 грн.
Зазначала,  що зі змісту ухвали про застосування зазначеного обмеження, судом встановлено, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на виклик приватного виконавця від 14.02.2020 року не з`явилася, у той же час, протягом 2020 року декілька разів подорожувала, що стало підставою для висновку суду про наявність у ОСОБА_1 можливості оплачувати закордонні подорожі, а відтак, наявне ігнорування та ухиляння від виконання рішення суду. 
З моменту звернення приватного виконавця Хоменка В.В. до суду з поданням про обмеження ОСОБА_1   у праві виїзду за кордон, пройшов рік. 
За даними матеріалів виконавчого провадження, виклики ОСОБА_1 до приватного виконавця надсилалися не за адресою її реєстрації. Отримавши виклик від 22.10.2020 року, вона з`явилася у призначений час до офісу виконавця та надала всю витребувану інформацію, заповнила бланк Декларації про доходи та майно до якої було внесено дані про наявність у власності останньої нежилих приміщень на першому поверсі торгівельного комплексу у місті Донецьку, реквізити банківських рахунків та суму коштів на них, інформацію про майно, яке перебуває у заставі. 
З врахуванням цих обставин  вважала, що відсутні підстави для висновку суду, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання рішення суду. 
Також стверджувала, що її поїздки за кордон мали місце у зв`язку з виконанням нею обов`язків за місцем роботи, а за наявності заборони для перетину кордону остання позбавлена можливості виїхати до міста Донецька та вжити дії щодо реалізації належного їй майна з метою виконання судового рішення. Крім того, за наявності заборони для перетину кордону вона позбавлена можливості влаштуватися на роботу, гідну її професійних навичок та досвіду, оскільки її професійні обов`язки безпосередньо пов`язані з закордонними поїздками. Додатково повідомила суду, що постановою приватного виконавця Хоменка В.В. зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа № 2-3938/10, виданого 22.07.2019 року на підставі листа Арбітражного керуючого Бандуристого Р.С. в зв`язку з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність боржниці ОСОБА_1 . Вважала, що зазначені обставини є підставою для скасування обмежень вжитих у виконавчому провадженні                              № 61283105 згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від     04.08.2020 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року  заяву ОСОБА_1   про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , приватний виконавець Хоменко В.В.  залишено  без  задоволення.
Не погоджуючись  із ухвалою суду першої  інстанції,  представник   ОСОБА_1 - адвокат Мельникова  Л.В.  оскаржила  її  в  апеляційному  порядку.
В апеляційній  скарзі,  посилаючись  на порушення  норм матеріального  і  процесуального  права,   неповне з`ясування  обставин,  що  мають  значення  для  справи,  просила  ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від       08.07.2021 року скасувати  та  прийняти  нову  постанову,  якою  задовольнити  заяву  про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
В  доводах  апеляційної  скарги  стверджувала,  що  судом  не   враховано  судову  практику  та  практику ЄСПЛ,  яка  свідчить  про  те,  що   невиконання  боржником  в  добровільному  порядку  рішення  суду  не  свідчить  про   ухилення  боржника  від  його  виконання,  а  встановлення  тимчасового  обмеження    у  праві  виїзду  за  кордон  боржника  можливе  лише  у  разі  доведення  факту  ухилення  боржника  від  виконання зобов`язання.
Вказувала  на  те,  що   представником  заявника суду  була  надана   додаткова  інформація  щодо  фінансового  стану  боржника   та  неможливості  погашення  нею  заборгованості  задля  виконання  рішення  суду,  в  тому  числі  і  в  зв`язку  із  мораторієм  на  задоволення  вимог  кредиторів,  накладених  Господарським  судом м. Києва,  що  підтверджується  ухвалою Господарського  суду м. Києва  від 26.04.2021  року  у  справі № 910/5269/21.
У відзиві на  апеляційну  скаргу,  приватний виконавець  Хоменко В.В.  доводи  апеляційної  скарги  заперечив,  ухвалу  суду  вважає  правомірною.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Заслухавши  доповідь  судді-доповідача, вислухавши  пояснення  представника  особи,  яка  подала  апеляційну  скаргу,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить  до  висновку  апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні заяви, Голосіївський районний суд міста Києва виходив з того, що боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаною з часу набрання 03.02.2014 року законної сили рішенням суду про стягнення з неї заборгованості та з 26.05.2010 року -  часу постановлення судового рішення щодо правовідносин з приводу повернення боргу ОСОБА_2 ,  не вчиняє жодних дій хоча б частково  щодо  виконання  судового  рішення, при цьому, має можливість виконати його за рахунок належного їй на праві власності нерухомого майна, а також за рахунок доходу від трудової діяльності.  
Суд  також  вказав,  що відсутні підстави для висновку, що боржниця ОСОБА_1   з моменту встановлення - 04.08.2020 року щодо неї тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України, вчиняла   дії щодо виконання рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 26.05.2010 року за виконавчим листом № 2-3938/10 від 22.07.2019 року про стягнення з                      ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2   грошових коштів у розмірі                                  4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн., а відтак не ухиляється від виконання рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 26.05.2010 року.  
За зазначених обставин, суд першої інстанції вважав, що підстави для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Голосіївського  районного суду міста Києва від 04.08.2020 року у даній справі задоволено  подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В. та обмежено  громадянку України   ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортів громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого        29.07.2016 року та серії НОМЕР_2 , виданого 12.08.2016 року до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно виконавчого листа № 2-3938/10, виданого 22.07.2019 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн. судових витрат.
Підставою для задоволення подання приватного виконавця щодо обмеження   ОСОБА_1  у праві виїзду за межі України визнано наявність інформації щодо відкритого виконавчого провадження з приводу примусового виконання  виконавчого листа № 2-3938/10,  неодноразового перетинання ОСОБА_1 державного кордону України, невжиття нею заходів щодо виконання судового рішення за рахунок належного їй майна.
Суд  також  врахував,  що  ухвала Голосіївського  районного суду міста Києва від 04.08.2020 року про застосування щодо ОСОБА_1  обмеження права тимчасового виїзду за межі України була предметом розгляду Київським апеляційним судом  і постановою цього ж суду апеляційної інстанції від 03 лютого 2021 року залишена без змін.  
Суд апеляційної інстанції надав  оцінку тим обставинам, що боржниця ОСОБА_1 , з часу набрання рішенням суду - 03.02.2014 року законної сили, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 грошових коштів,   жодних дій щодо його виконання не вчинила,  хоча  має можливість реалізувати належне їй майно з метою погашення боргу, виїжджаючи за кордон, маючи тягар утримання майна, боржник приховує свій дохід, уникаючи виконання рішення.
Суд  першої інстанції  врахував,  що  звертаючись  із  заявою  про  скасування  тимчасового  обмеження  у  праві  виїзду  за  кордон,  ОСОБА_1   жодних  доказів  про  часткове  або  повне  виконання  виконавчого листа № 2-3938/10  не  надала.
Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
У справі «Бурдов протии Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система права держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".
У справі «SoeringvsUK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Частина 5 статі 441 ЦПК України передбачає, що суд наділений повноваженнями вирішити питання щодо  скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
При цьому, стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Суд першої інстанції вважав, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України «Про виконавче провадження», а також прийняття необхідних мір для виконання рішення суду. 
Звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник повинен довести факт зміни обставин, які стали підставою для застосування до нього відповідного заходу.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 в  установленому  законом  порядку  не  довела зміну  обставин, які стали підставою для застосування до неї  відповідного заходу у  вигляді  тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 
Заявником  не  надано  доказів добровільного виконання нею рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 26.05.2010 року, за виконавчим листом № 2-3938/10, яким  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2    заборгованість у розмірі 4 000 000 грн. 53 коп. та 1 820 грн. судових витрат.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками Голосіївського районного суду міста Києва, про те, що оскільки скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність на тепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість  втручання в здійснення особою права на свободу пересування.  
Доводи  апеляційної  скарги   щодо того,  що  судом  не   враховано  судову  практику  та  практику ЄСПЛ,  яка звертає увагу судів на те,  що   невиконання  боржником  в  добровільному  порядку  рішення  суду  не  свідчить  про   ухилення  боржника  від  його  виконання,  а  встановлення  тимчасового  обмеження    у  праві  виїзду  за  кордон  боржника  можливе  лише  у  разі  доведення  факту  ухилення  боржника  від  виконання зобов`язання  не  заслуговують  на  увагу,  виходячи  із  наступного.
Як  вбачається  із  справи,  вирішуючи  заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у прав виїзду за межі України,  суд  виходив  із  положень ч. 5 статі 441 ЦПК України,  диспозиція   якої  передбачає, що суд наділений повноваженнями вирішити питання щодо  скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Висновки  суду  про  відсутність мотивів для вирішення  питання про скасування тимчасового обмеження відносно ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України  є  законними   і  належним  чином  обгрунтовані.
Відсутність  у  оскаржуваній  ухвалі  суду  посилань  на  інші  судові  рішення  та  судову  практику Європейського Суду з прав  людини  не  свідчить  про    невідповідність  ухвали  суду  вимогам  закону.
Не  підлягають  врахуванню і посилання у апеляційній скарзі  на неможливість  погашення  ОСОБА_1   заборгованості  для  виконання  рішення  суду  в  зв`язку із мораторієм на задоволення вимог  кредиторів,  накладених  Господарським  судом міста Києва,  що  підтверджується  ухвалою Господарського  суду міста Києва  від 26.04.2021  року  у  справі № 910/5269/21.
Введення  мораторію на задоволення  вимог  кредиторів  та  заборона  заявниці ОСОБА_1 відчужувати  належне  їй  майно  згідно  ухвали Господарського  суду міста Києва від 26.04.2021 року у справі № 910/5269/21, якою відкрито  провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , не перешкоджає  заявнику  вчиняти  дії  щодо виконання рішення Ворошиловського районного суду   міста Донецька від 26.05.2010 року за виконавчим листом №2-3938/10 із добровільного  погашення  нею  боргу стягувачу ОСОБА_2 .   
Станом  на 09.06.2022 року, розгляд вказаної господарської справи                   № 910/5269/21 за  заявою  ОСОБА_1   про неплатоспроможність  не  завершено,  судове  рішення  не  ухвалено.
Інші доводи  апеляційної  скарги про  порушення  норм матеріального  і  процесуального  права,   неповне з`ясування  обставин,  що  мають  значення  для  справи, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельникової Людмили Володимирівни  залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному  оскарженню  не  підлягає.

 
Головуючий:                                                                             О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                         І.М. Білич

                                                                                                            Т.А. Слюсар