УХВАЛА
21 червня 2022 року
м. Київ
справа № 523/3908/18
провадження № 51-1731 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів:                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого – адвоката  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше судиму вироком Одеського апеляційного суду від 09 серпня 2019 року за ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 191 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна та позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк до 3 років,
звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 190 КК України та, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження, внесене 27 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016160490003376 закрито.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 березня 2022 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених в ухвалі суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона, у квітні 2015 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою потерпілого ОСОБА_5 , заволоділа його майном на загальну суму 132 420 гривень, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдала останньому значної шкоди.
У касаційній скарзі представник потерпілого – адвокат ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та, формально, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що передбачені у ст. 49 КК України строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, на її думку, не закінчились, оскільки остання неодноразово, без поважних причин не з`являлася до суду та була в розшуку в рамках іншого кримінального провадження з аналогічних за своїм змістом фактичних обставин. Крім того вважає, що в діях ОСОБА_6 наявні ознаки вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення, а тому вказує, що суд, на її думку, неправильно визначив строки давності та безпідставно звільнив останню від кримінальної відповідальності. 
Також вказує, що всупереч приписам ст. 419 КПК України вказані доводи не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який за результатами розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_5 , необґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без зміни.
Перевіривши доводи касаційної скарги представника потерпілого та додані до касаційної скаргикопії судових рішень, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у скарзі мотивів.
Так, згідно із положеннями ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги представника потерпілого щодо безпідставного, на її думку, застосування судом першої інстанцій положень ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Як убачається із змісту копії ухвали суду першої інстанції, під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом щодо обвинуваченої ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, остання звернулась до суду з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд першої інстанції, розглянувши, відповідно до вимог ст. 285 КПК України, зазначене клопотання дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню та 08 вересня 2021 року постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та, керуючись положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закрив кримінальне провадження щодо неї.
Мотивуючи своє рішення суд в ухвалі зазначив, що оскільки з часу вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке, відповідно до положень ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин,минули 5 років, тому встановлені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного злочину минули, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення клопотання ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження.
Крім того, при розгляді зазначеного клопотання, суд з`ясував думки учасників судового провадження, в тому числі і потерпілого ОСОБА_5 , які не заперечували проти закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 з підстав звільнення остатньої від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Незважаючи на свою попередню позицію, потерпілий ОСОБА_5 , не погодився з прийнятим рішенням суду першої інстанції та звернувся до апеляційного суду із скаргою, фактично вказуючи на відсутність підстав для закриття кримінального провадження щодо  ОСОБА_6 та просив апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити свій вирок і призначити останній покарання.
Одеський апеляційний суд, розглянувши доводи скарги потерпілого ОСОБА_5 , які за своїм змістом, є фактично аналогічні доводам касаційної скарги його представника – адвоката ОСОБА_4 , дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а доводи скаржника є безпідставними, у зв`язку з чим залишив ухвалу суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без зміни, з наведених в ухвалі мотивів. 
Залишаючи апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 без задоволення, апеляційний суд зазначив, що звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, суд першої інстанції правильно встановив строки давності, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та, згідно положень ст. 370 КПК України, постановивши рішення про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .
Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними висновками апеляційного суду щодо законності ухвали суду першої інстанції та вважає, що суд, переглядаючи рішення суду за апеляційною скаргою потерпілого, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги представника потерпілого, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Колегія суддів касаційного суду вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого необхідно відмовити.
Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого – адвоката  ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 березня 2022 року щодо  ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                            ОСОБА_3