ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 липня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/2201/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,
при секретарі судового засідання Земляк А.В.,
за участю представників:
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" – Дідуренко С.В.,
від державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни – участі не брали,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК"
на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021, прийняте суддею Волковим Р.В., м. Одеса, повний текст складено 30.12.2021,
у справі №916/2201/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК"
до відповідача: державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни
про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" звернулося з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни, в якому просило на забезпечення актуальної інформації в Державному реєстрі прав зобов`язати відповідача внести зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 15209478 через закриття розділу про право власності Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" (код ЄДРПОУ 00231604) на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29, реєстраційний номер 961361351101.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація про право власності Публічного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод", яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не є актуальною та достовірною, оскільки після виділу об`єктів з цілісного майнового комплексу за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 та реєстрації права власності за позивачем на нежитлові будівлі, розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29-А, 29-В та 29-Г, державним реєстратором безпідставно не був закритий відповідний розділ, чим порушено законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК".
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 16.08.2021 відкрито провадження у справі №916/2201/21.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 у справі №916/2201/21 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивоване недоведеністю Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" того факту, що наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно незакритого розділу про право власності Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29, порушує права та законні інтереси позивача, а також неправильністю обраного останнім способу захисту.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 у справі №916/2201/21 скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на безпідставному незастосуванні місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішенні приписів частини шостої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої у разі якщо у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки виявлено суперечності між зареєстрованими речовими правами, закриття розділу Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставі судового рішення. Водночас, за твердженням скаржника, судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою те, що в силу чинного законодавства навіть виділ частки з об`єкта нерухомого майна є підставою для закриття відповідного розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від 31.01.2022 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 18.02.2022 та призначено розгляд справи №916/2201/21 на 03.03.2022 об 11:00.
Між тим, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку з 17.02.2022 за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2201/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №916/2201/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України №2102-IX від 24.02.2022.
Згідно зі статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.
Однак, з огляду на загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД "Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.
За таких обставин, у зв`язку з викладеним судове засідання у справі №916/2201/21, призначене на 03.03.2022, не відбулося.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №916/2201/21 до свого провадження та, з огляду на введення в Україні воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, вирішено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 у справі №916/2201/21 повідомити додатково.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.06.2022 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 у справі №916/2201/21 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням обставин справи для здійснення її своєчасного апеляційного перегляду відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України; призначено дану справу до розгляду на 20.07.2022 об 11:00; попереджено учасників справи про те, що явка представників останніх у судовому засіданні 20.07.2022 обов`язковою не визнається, а також запропоновано їм надати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі або заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судовому засіданні 20.07.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" апеляційну скаргу підтримав; державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахова Вікторія Іванівна участі не брала, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.188-190).
Державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахова Вікторія Іванівна своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2016 було проведено державну реєстрацію права приватної власності Публічного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 52076,9 кв.м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 961361351101; номер запису про право власності: 15209478; відмітка: об`єкт в процесі поділу).
Складовими частинами даного об`єкта нерухомого майна значаться: нежитлова будівля А площею 2715,8 кв.м; нежитлова будівля Б площею 179,8 кв.м; нежитлова будівля Г площею 87,2 кв.м; нежитлова будівля В площею 633 кв.м; нежитлова будівля Д площею 133 кв.м; нежитлова будівля Е площею 12,9 кв.м; нежитлова будівля Ж, Ж1, Ж2, Ж3, Ж4 площею 1681,2 кв.м; нежитлова будівля З площею 1661,1 кв.м; нежитлова будівля И, И1 площею 541,8 кв.м; нежитлова будівля Й площею 184 кв.м; нежитлова будівля К площею 1638,6 кв.м; нежитлова будівля Л площею 384,8 кв.м; нежитлова будівля М площею      771,3 кв.м; нежитлова будівля Н площею 765,6 кв.м; нежитлова будівля П площею         107,1 кв.м; нежитлова будівля Р площею 102,5 кв.м; нежитлова будівля Ш площею         1133 кв.м; нежитлова будівля Ы площею 153,6 кв.м; нежитлова будівля Щ площею        340,6 кв.м; нежитлова будівля Ь площею 203,7 кв.м; нежитлова будівля Є площею      10406,2 кв.м; нежитлова будівля Є7 площею 1417 кв.м; нежитлова будівля Є площею  1320,3 кв.м; нежитлова будівля Ю площею 513,2 кв.м; нежитлова будівля Я площею    5609,2 кв.м; нежитлова будівля Я2 площею 23,3 кв.м; нежитлова будівля S площею      1330,6 кв.м; нежитлова будівля S1,2 площею 1060,1 кв.м; нежитлова будівля S3 площею  258 кв.м; нежитлова будівля R, R1 площею 6837,7 кв.м; нежитлова будівля R2, R3, R4 площею 5182,9 кв.м; нежитлова будівля L площею 1069,1 кв.м; нежитлова будівля J  площею 1145 кв.м; нежитлова будівля V площею 76,8 кв.м; нежитлова будівля літ. W площею 35,6 кв.м; нежитлова будівля Ч площею 14,8 кв.м; нежитлова будівля Y площею   50 кв.м; нежитлова будівля F площею 908 кв.м; нежитлова будівля Z площею 1388,5 кв.м.
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №155016736 від 04.02.2019, №155016381 від 04.02.2019 та №177351889 від 13.08.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" належать: 
-на праві приватної власності: нежитлова будівля загальною площею 1388,9 кв.м за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, буд. 29-А (реєстраційний номер: 1414236051101; дата державної реєстрації: 29.01.2019; складова частина об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля Z) та нежитлові будівлі загальною площею 1069,1 кв.м за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, буд. 29В (реєстраційний номер: 1425843351101; дата державної реєстрації: 29.01.2019; складові частини об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля L та огорожа 1-3);
-на праві спільної часткової власності: нежитлові будівлі загальною площею      13005,4 кв.м за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, буд. 29-Г (реєстраційний номер: 1495890251101; дата державної реєстрації: 07.08.2019; розмір частки позивача: 12/100; складові частини об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля R, R1 площею 6837,7 кв.м, нежитлова будівля R2, R3, R4 площею 5182,9 кв.м, нежитлова будівля V площею 76,8 кв.м, нежитлова будівля F площею 908 кв.м).
17.06.2021 позивач звернувся до Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій просив за фактом виділу об`єктів, розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, буд. 29-А (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1414236051101); м. Одеса,     вул. Чепіги Отамана, буд. 29-В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1425843351101); м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, буд. 29-Г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 149890251101) закрити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділ про право власності Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод", в якому ті самі об`єкти зареєстровані як власність останнього.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни №58820837 від 17.06.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" у внесенні змін до запису про право власності за номером 15209478 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 961361351101.
Дана відмова обґрунтована тим, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлові будівлі та споруди за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, буд. 29 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 96136135110) зареєстровано за іншим власником, а тому вищенаведена заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою.
Предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 15209478 через закриття розділу про право власності Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" (код ЄДРПОУ 00231604) на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29, реєстраційний номер 961361351101.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд послався на недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" факту порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, а також на неправильність обраного останнім способу захисту.
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.
Правове регулювання правовідносин, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснюється на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В силу пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації.
Отже, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.
Таким чином, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, натомість при дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційна дія – державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
Частиною третьою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" унормовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав. Дія абзацу третього цієї частини не поширюється на випадки використання таких відомостей у судових спорах, пов`язаних з визнанням чи поновленням речових прав. Зміна ідентифікаційних даних суб`єкта речового права, обтяження речового права та/або зміна характеристик об`єкта нерухомого майна не впливають на дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина п`ята статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав встановлені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі – Порядок).
У пункті 19 Порядку вказано, що державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
В силу частини восьмої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
За умовами статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заявниками визначаються, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
У частині другій статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.
З огляду на те, що право власності на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 52076,9 кв.м, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 961361351101; номер запису про право власності: 15209478), зареєстроване за Публічним акціонерним товариством "Одеський автоскладальний завод", а не за позивачем, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни №58820837 від 17.06.2021 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" у внесенні змін до запису про право власності за номером 15209478 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 961361351101, є правомірним, оскільки відповідна заява про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно подана неналежним у розумінні чинного законодавства заявником.
За умовами частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна;         3) державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки. У разі наявності в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки закривається розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше. Закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. У разі скасування рішення державного реєстратора про закриття розділу Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ та формується нова реєстраційна справа відповідно до цього Закону.
В силу частини третьої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. На кожний новостворений об`єкт нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав та формується нова реєстраційна справа, а також присвоюється новий реєстраційний номер кожному з таких об`єктів. Відомості про речові права, обтяження речових прав щодо об`єкта, що поділяється, або при виділі частки з цього об`єкта одночасно з відкриттям розділів Державного реєстру прав на кожний новостворений об`єкт переносяться до таких розділів. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права, обтяження речових прав не поширюються на всі новостворені об`єкти нерухомого майна, відомості про такі права, обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об`єктів, яких вони стосуються. У разі наявності зареєстрованих речових прав, похідних від права власності, та/або обтяжень речових прав щодо об`єкта, що поділяється, або при виділі частки з цього об`єкта за результатом перенесення відомостей про такі права, обтяження державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача про закриття розділу Державного реєстру прав та перенесення відомостей про речові права, обтяження.
Частиною шостою статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі закриття розділу Державного реєстру прав у зв`язку з наявністю в цьому реєстрі двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше, закриваються, а реєстраційний номер такого об`єкта скасовується. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в розділі Державного реєстру прав, що закривається як помилковий, одночасно із закриттям такого розділу переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого раніше на об`єкт нерухомого майна. У разі наявності зареєстрованих речових прав, похідних від права власності, та/або обтяжень речових прав, відомості про які містяться в розділі Державного реєстру прав, що закривається як помилковий, за результатом перенесення відомостей про такі права, обтяження державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача про закриття розділу Державного реєстру прав та перенесення відомостей про речові права, обтяження. У разі якщо у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки виявлено суперечності між зареєстрованими речовими правами, закриття розділу Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставі судового рішення.
У разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав (частина сьома статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Отже, колегія суддів враховує, що відповідно до чинного законодавства ухвалення судового рішення про закриття розділу Державного реєстру прав обов`язково має супроводжуватися одночасним вирішенням питання щодо набуття та/або припинення зареєстрованих речових прав, при цьому жодних вимог щодо припинення речових прав Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" позивачем у даній справі заявлено не було.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що закриття відповідного розділу про право власності Приватного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 (реєстраційний номер 961361351101) фактично зумовить скасування відомостей про речові права вказаного товариства на дане майно, які, беручи до уваги відсутність у матеріалах справи та не подання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" до суду першої інстанції доказів завершення процедури поділу об`єкта нерухомого майна за вищенаведеною адресою, залишаються актуальними.
Водночас апеляційний господарський суд зазначає, що у даному випадку наявність в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно одночасно двох розділів на одні й ті ж самі об`єкти нерухомого майна не є технічною помилкою у розумінні статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", адже відповідна ситуація зумовлена тривалістю перебування об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 (реєстраційний номер 961361351101), до якого, серед інших, входили і належні позивачу об`єкти, у процесі поділу, доказів завершення якого, як зазначалося вище, до суду надано не було, натомість факт того, що процедура поділу ще продовжується, підтверджується відповідною відміткою "Об`єкт в процесі поділу", яка відображена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому відповідні відомості до їх спростування належними та допустимими доказами вважаються достовірними.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
За змістом частини другої статті 48 Господарського процесуального кодексу України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що право визначення відповідача у справі належить позивачу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості  позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
По суті, відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним необхідно встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Встановлення цієї умови – підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Крім того суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. 
Належним відповідачем вступає особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення, відтак визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Таким чином, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.
Дослідивши підстави позову та зміст спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що спір у даній справі про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Подібний за змістом правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 21.01.2021 у справі №925/1222/19.
Предметом спору у даній справі не є оскарження дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни, і цей спір не є спором з суб`єктом владних повноважень з приводу виконання ним владних управлінських функцій, оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" у цій справі фактично спрямовані на захист речових прав останнього, при цьому спірні правовідносини виникли саме між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Одеський автоскладальний завод" у зв`язку з відсутністю, за твердженням апелянта, правових підстав для відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідного розділу про право власності Публічного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" на цілісний майновий комплекс за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29.
Крім того, оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій – державної реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства "Одеський автоскладальний завод" на цілісний майновий комплекс за адресою: м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 з відкриттям відповідного розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц, від 23.11.2019 у справі №911/1681/18.
Отже, позовна вимога про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у даній справі не може бути звернена до самого державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем, адже державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі в якості відповідача або третьої особи. Водночас належним відповідачем у даному приватноправовому спорі є особа, державна реєстрація речового права на майно якої оспорюється та щодо права власності якої на об`єкт нерухомого майна за адресою:              м. Одеса, вул. Чепіги Отамана, 29 (реєстраційний номер 961361351101) відкрито відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто Публічне акціонерне товариство "Одеський автоскладальний завод".
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" у даній справі з позовом до неналежного відповідача, а також недоведеність позивачем наявності порушених прав та законних інтересів, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.
При цьому судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання апелянта на позицію Господарського суду Черкаської області, викладену в ухвалі останнього від 25.02.2020 у справі №04/5026/803/2012, оскільки остання в силу вимог процесуального закону не є обов`язковою при виборі і застосуванні норм права для інших судів, а також не містить жодних преюдиційних обставин, які повинні були б враховуватися при розгляді даної справи.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 20.12.2021 у справі №916/2201/21 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 у справі №916/2201/21 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 21.07.2022.

Головуючий суддя                                                                       С.В. Таран

Суддя                                                                                           І.Г. Філінюк

Суддя                                                                                           К.В. Богатир