Постанова
Іменем  України 
 
19 липня 2022 року
м. Київ
 
справа № 755/10657/21
провадження № 61-457св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                   Тітова М. Ю.,      
                         
учасники справи:
позивач -     ОСОБА_1 , 
відповідач -   ОСОБА_2 ,
третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Кротюка Валерія Вікторовича на постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року у складі колегії суддів:  Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві,про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати                                ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Позивачка зазначила, що заповіту  ОСОБА_4 не залишала, спадкоємцями першої черги за законом є вона та відповідачка                     ОСОБА_2 .
 
Пояснила, що у встановлений законом строк вона із заявою про прийняття спадщини не звернулася, пропустила його ж поважних причин, оскільки два останні роки доглядала за матір`ю, хворою на онкологічне захворювання, перебувала в пригніченому стані, мала ослаблений імунітет, на початку листопада стан її здоров`я значно погіршився. 11 листопада 2020 року їй діагностовано РНК коронавірус СORS-CoV-2. Внаслідок ускладнення 24 листопада 2020 року її було направлено на рентгенографію грудної клітини та консультацію акушера-гінеколога. Після хвороби у неї почались серцево-судинне ускладнення, загострились гінекологічні захворювання, в зв`язку з чим вона змушена була проходити обстеження та курс лікування в березні 2021 року.
 
Позивачка зазначила, що строк прийняття спадщини сплив 17 березня 2021 року, а 29 квітня 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де їй було роз`яснено, що у іншого приватного нотаріуса вже заведена спадкова справа щодо майна померлої                         ОСОБА_4 , тому необхідно звертатися до нього, і повідомлено про пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
 
В подальшому, 12 травня 2021 року, вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Сокуренка О. Д., на яку їй надано відповідь від 25 травня 2021 року про те, що до спадкування вона не закликана внаслідок пропуску строку для прийняття спадщини, і роз`яснено право звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
З урахуванням викладених обставин, просила суд визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року позов  ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено ОСОБА_3 додатковий строк один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з поважності причин пропуску спадкоємцем ОСОБА_3 строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки судом встановлено, що позивачка, яка здійснювала організацію і поховання матері, на початку листопада 2020 року захворіла на хворобу РНК коронавірусу SARS-CoV-2, проходила лікування та реабілітаційний період після одужання, а тому не мала достатньої можливості щодо оформлення спадщини після смерті матері у встановлений законом шестимісячний строк з часу її відкриття.
Не погодившись з таким рішенням,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задоволено.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_2 , третя особа -Головне управління юстиції у м. Києві, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Виріішено питання про розподіл судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у вищезазначений період у позивачки були наявні поважні причини (суб`єктивні, непереробні, істотні труднощі) для не вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
06 січня 2022 року ОСОБА_3 в особі представника - адвоката              Кротюк В. В. подала через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та встановлення обставин, що мають значення для справи, та без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
03 травня 2022 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від представника ОСОБА_2 - адвоката                          Панчука Ю. П. надійшов відзив на вказану касаційну, в якому заявник просить суд касаційну скаргу відхилити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
08 червня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Встановлено, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є доньками                  ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
29 квітня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Охріменко М. С. з заявою про прийняття спадщини, від якого отримала інформаційну довідку № 64567945, згідно якої спадкова справа № 67066647 до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена 15 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокуренко О. Д. 
 
Листом від 25 травня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сокуренко О. Д. повідомив ОСОБА_3 у відповідь на її заяву, отриману 12 травня 2021 року, що її заява долучена до матеріалів спадкової справи, однак до спадкування заявник не закликається в зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.
 
Згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокуренка О. Д. від 26 липня 2021 року, до нього 15 січня 2021 року з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 - донька померлої ОСОБА_4 , надавши всі відповідні документи. Крім того,                                 ОСОБА_2 повідомила про наявність іншого спадкоємця першої черги, яким є ОСОБА_3 , у зв`язку із чим 15 січня 2021 року на адресу ОСОБА_3 було направлено рекомендований лист вих. № 01-а/02-14 із закликом звернутись до приватного нотаріуса Сокуренка О. Д. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
 
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
 
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 
 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 
 
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17.
 
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
 
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
 
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Останнім днем визначеного законом строку прийняття спадщини було 17 березня 2021 року, але із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 звернулася лише 29 квітня 2021 року (за місцем відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), пропустивши строк для прийняття спадщини.
 
Відмовляючи у задоволенні позову про надання позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що  ОСОБА_3 не надала суду  достатніх належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання нею заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку.
 
Посилання ОСОБА_3 на неможливість подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я та лікуванням є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються у достатній мірі матеріалами справи.
 
При цьому слід ураховувати, що доказів важкого та тривалого перебігу захворювання ОСОБА_3 в матеріалах справи немає, тому саме по собі періодичне звернення її за первинною та вторинною медичною допомогою і отримання консультацій у лікарів різних медичних напрямків і спеціальностей не може бути підтвердженням поважних причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини.
 
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що ОСОБА_3 є донькою спадкодавця, про відкриття спадщини їй було відомо, а суд не може визнати поважними таку причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.
 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20.
 
Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Посилання заявниці на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у зазначених нею постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, сформовані при розгляді справ, фактичні обставини в яких є відмінними від фактичних обставин у справі, що переглядається.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Верховний Суд встановив, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Кротюком Валерієм Вікторовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов