Постанова
Іменем України
 
26 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 352/718/20
провадження № 61-14443св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - секретар Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Архамула Наталія Михайлівна,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану  адвокатом Круцем Володимиром Мироновичем, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Бойчука І. В., Фединяка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у квітні 2016 року вона за місцем проживання її батька ОСОБА_3 знайшла примірник заповіту, який 22 липня 2015 року посвідчений секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Архамулою Н. М., згідно з яким батько заповів усе належне йому майно його дружині ОСОБА_2 , з якою не проживав більше десяти років.
Зазначала, що при посвідченні заповіту її батька не дотримано вимог Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України            від 11 листопада 2011 року № 3306/5, оскільки заповіт був складений                    у одному екземплярі, в матеріалах архівної справи наявна копія посвідченого заповіту, а не оригінал. 
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт, посвідчений 22 липня 2015 року секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Архамулою Н. М., що зареєстрований в реєстрі за № 43.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області                  від 25 березня 2021 року, ухваленим у складі судді Гриньків Д. В., позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним заповіт, посвідчений 22 липня 2015 року секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Архамулою Н. М. та зареєстрований у реєстрі за № 43.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що умовою посвідчення заповіту посадовою особою органів місцевого самоврядування є подання такого заповіту у двох примірниках, оскільки оспорюваний заповіт посвідчено в одному екземплярі, то наявні правові підстави для визнання заповіту недійсним. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - секретар Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Архамула Н. М. про визнання заповіту недійсним - відмовлено.
Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрито.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не довела невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача.
 
При цьому апеляційний суд зазначив, що саме по собі недотримання уповноваженим суб`єктом порядку вчинення нотаріальний дій та формування архівних справ, не є підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки зберігання в архіві оригіналу другого екземпляру заповіту не залежить від волі спадкодавця, а є технічною дією, від якої не залежить зміст заповіту, дата його посвідчення. 
 
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив із того, що рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , який не брав участі у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 в особі адвоката Круця В. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові, не врахував, що секретарем Вільшаницької сільської ради не забезпечено створення другого екземпляру заповіту, що підтверджується письмовими поясненнями секретаря Архамули Н. М., та є порушення Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.
Зазначала, що складання заповіту та його підписання саме у двох екземплярах не є формалізмом, а визначена законодавцем гарантія підтвердження намірів та волі заповідача. Обидва екземпляри заповіту мають однакову юридичну силу та однакові вимоги щодо їх оформлення та підписання. 
Крім того, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме - розглянув справу за її відсутності та відсутності її представника, який подав заяву про відкладення розгляду справи.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених                           у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 2-37/11 (провадження № 61-18831св18); заявник заявив про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 липня      2021 року у справі № 660/1117/18 (провадження № 61-12847св20) та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Судове рішення апеляційного суду в частині закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 не оскаржується,                     а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
 
У строк, визначений судом, заявник усунула недоліки.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
За життя, а саме 22 липня 2015 року, ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Архамулою Н. М., згідно з яким ОСОБА_3 заповів   ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що йому буде належати і на що він за законом матиме право.
 
У заповіті зазначено, що даний заповіт посвідчено у двох примірниках, перший із яких зберігається у виконкомі Вільшаницької сільської ради,                 а другий, що має силу оригіналу, видається заповідачу ОСОБА_3 
 
08 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Тисменицького відділу поліції  ГУ НП України в Івано-Франківській області з заявою про те, що секретар Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Архамула Н. М. посвідчила заповіт її батька з порушенням порядку вчинення нотаріальний дій.
 
Відповідно до пояснень Архамули Н. М. від 31 травня 2017 року, наданих останньою ДОП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області капітану поліції Солодкому В. В. , заповіт ОСОБА_3 посвідчено у одному екземплярі, оскільки заповідач не міг багато писати. Вказала, що оригінал заповіту отримав ОСОБА_3 , а у сільській раді залишилась ксерокопія даного заповіту. Дані пояснення підписані Архамулою Н. М. та капітаном поліції Солодким В. В.
 
Згідно з висновком Тисменицького відділу поліції ГУ НП України в Івано-Франківській області від 31 травня 2017 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення не встановлено. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                      у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Частиною другою статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.
 
За змістом статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.2. розділу І Порядку (тут і далі у редакції, чинній на час складання спірного заповіту) право посвідчувати заповіти у сільських населених пунктах надано уповноваженим посадовим особам органів місцевого самоврядування. 
 
Статтею 1251 ЦК України також передбачено, що у разі відсутності у населеному пункті нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
 
Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6 пункту 1 розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України           від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити громадянам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Особа, на користь якої заповідається майно, не має права підписувати його за заповідача. Посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. Аналогічні вимоги до порядку посвідчення заповіту викладені і в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
 
У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, щозаповіт складений у письмовій формі, в ньому зазначено місце та час його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем та посвідчений секретарем Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Архамулою Н. М., яка мала відповідні повноваження на вчинення таких нотаріальних дій.
 
Суд апеляційної інстанції, належним чином дослідивши наявні у справі докази та надавши їм оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довела невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача.
 
При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що саме по собі не дотримання уповноваженим суб`єктом порядку вчинення нотаріальний дій та формування архівних справ, не є підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки зберігання в архіві оригіналу другого екземпляру заповіту не залежить від волі спадкодавця, а є технічною дією, від якої не залежить зміст заповіту, дата його посвідчення.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки остання була належним чином повідомлена про судове засідання, призначене                   на 13 липня 2021 року, що не перешкоджає розгляду справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.
 
Доказів обмеження заявника у здійсненні процесуальних прав, що мали наслідком перешкоди у доступі до правосуддя, матеріли справи не містять.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, який їх обґрунтовано спростував.          В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених            у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 2-37/11 (провадження № 61-18831св18), не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаній справі відрізняються від тих, що установлені судами           у справі, яка переглядається в касаційному порядку. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану  адвокатом Круцем Володимиром Мироновичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | Г. В. Коломієць     Б. І. Гулько      Д. Д. Луспеник