П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/22353/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2021 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці у наданні дозволу на внесення змін до митної декларації UA500500/2020/233326, оформленої 08.05.2020 року;
- зобов`язати Одеську митницю внести зміни до митної декларації UA500500/2020/233326, оформленої 08.05.2020 року, щодо коду товару та перерахунку митних платежів, що підлягають поверненню;
- стягнути з Одеської митниці на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року позовні вимоги задоволено частково наступним чином:
- визнано протиправною бездіяльність Одеської митниці у наданні дозволу на внесення змін до митної декларації UA500500/2020/233326, оформленої 08.05.2020 року;
- зобов`язано Одеську митницю внести зміни до митної декларації UA500500/2020/233326, оформленої 08.05.2020 року, щодо коду товару та перерахунку митних платежів, що підлягають поверненню;
- стягнуто з Одеської митниці на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.
- в решті позовних вимог відмовлено.
Крім того, суд першої інстанції здійснив розподіл судових витрат наступним чином:
- стягнув з Одеської митниці на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1362,00 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 3500,00 грн.;
- стягнув з позивача судовий збір в сумі 908,00 грн..
Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з позивача судового збору, останній подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення судового збору.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Стягуючи з позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з двома вимогами, а саме з вимогою немайнового характеру про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, та з вимогою майнового характеру про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., проте при поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. як за одну позовну вимогу немайнового характеру.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач заявив дві вимоги, одна з яких (стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.) майнового характеру він був зобов`язаний при поданні позову сплатити за неї судовий збір, відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 908,00 грн..
Колегія суддів не може погодитись з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» №3674-VІ (далі – Закон №3674-VІ).
За статтями 1, 2 Закону №3674-VІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Статтею 3 Закону №3674-VI передбачено об`єкти справляння судового збору та визначено перелік процесуальних документів, за подання яких судовий збір не справляється.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №3674-VI судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем в цій справі заявлено позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача.
Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з позивача судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди.
Звертаючись до суду першої інстанції з адміністративним позовом позивач не надав документа про сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки вважав, що звільнений від її сплати на підставі положень п.13 ч.2 ст.3 Закону №3674-VI.
Згідно з положеннями п.13 ч.2 ст.3 Закону №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
Згідно з приписами ч.1 ст.5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями ч.2 ст.245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зміст указаної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди, заявлену в адміністративному судочинстві, обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності сплати судового збору за позовну вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, та за подання якої, у силу п.13 ч.2 ст.3 Закону №3674-VI, судовий збір не справляється.
Такий висновок колегії суддів узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 18.10.2019 року у справі №405/8768/18, від 05.03.2020 року у справі №597/664/18, від 13.08.2021 року у справі №440/5178/20.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи наведені норми та висновки, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було невірно тлумачено норми Закону України «Про судовий збір», що привело до неправильного висновку про стягнення з позивача судового збору за звернення до суду з вимогою про стягнення з Одеської митниці моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) 00 гривень – скасувати.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.