КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4162/2022                                           
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
         24 червня 2022року                                                                    м. Київ
                                                                                                                  Справа № 369/389/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних витрат та 3 % річних,
встановив:
 
У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних витрат та 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 30.11.2018 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0112-0104-0974, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом Ravon R4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску. Страхова сума за договором складає 242 000 грн., сума безумовної франшизи - 1,0 % від страхової суми. Вигодонабувачем за договором страхувальником призначено ПАТ «Кредобанк».
В період дії договору, а саме 24.12.2018 року в м. Києві по вул. Дегтярівська, 43/3 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки Ravon R4, держномер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Porsche, держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
11.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» з заявою про виплату страхового відшкодування по договору страхування №0112-0104-0974 від 30.11.2018 року, в якій просила провести виплату страхового відшкодування на рахунок вигодонабувача.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 9769 від 25.06.2019 року з системи AZT з даними AUDATEX, який був складений за результатами огляду 26.12.2018 року автомобіля Ravon R4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, вартість усунення пошкоджень автомобіля складає 32 059,45 грн.
Листом ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» повідомило позивача, що відповідно до листа вигодонабувача ПАТ «Кредобанк» № 16190/19 від 08.04.2019 року та заяви на виплату страхового відшкодування від 11.04.2019 року страхове відшкодування, в розмірі 12 992,07 грн. виплачено на реквізити ПАТ «Кредобанк» (платіжне доручення № 801 від 15.07.2019 року).
Згідно з п. 21.2 Договору № 0112-0104-0974 та п. 11.2 Додатку № 1 до Договору № 0112-0104-0974 від 07.07.2014 року відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування та умов цього договору страховик виплачує страхове відшкодування: шляхом перерахування коштів на банківський рахунок вигодонабувача (власника застрахованого ТЗ) або за їх письмовим дозволом - страхувальнику. 
В межах цього пункту, за ризиками 18.1.1.-18.1.3 цього розділу договору, після надання відповідних документів, що підтверджують суму збитку страховик має право виплатити авансове страхове відшкодування у розмірі від 60 до 80 відсотків на підставі акту (висновку) автотоварознавчої експертизи чи рахунків СТО в залежності від умов, зазначених у Договорі, тау відповідності до обраної програми страхування. Після остаточного визначення фактичних витрат страхувальника, завданих страховим випадком та остаточного розрахунку страхового відшкодування страхувальник надає страховику необхідні оригінали документів, що підтверджують витрати, яких зазнав страхувальник (деталізований акт виконаних робіт, чеки або квитанції про сплату ремонту), погоджених із страховиком. У разі ненадання підтверджуючих документів авансова виплата вважається остаточною.
Відповідач частково здійснив страхове відшкодування на рахунок вигодонабувача в сумі 12 992,07 гри., що складає 60% від вартості відновлювального ремонту та зарахував відповідно до умов договору добровільного страхування № 0112-0104-0974 із страхового відшкодування в рахунок несплаченого страхового платежу в розмірі 4791,60 грн. (32 059,45 грн. - 2 420, грн. х 60% - 4 791,60 грн. = 12 992,07 грн.).
Відповідно до копії рахунку на оплату № 94 від 03 січня 2019 року, замовлення - наряд №ОПр0000000000008 від 15.02.2019 року, вартість ремонту транспортного засобу Ravon R4 складає 42 088, 63 грн.
Позивач зазначає, що враховуючи часткову сплату страхового відшкодування (12 992 грн. 07 коп.), франшизу (2420 грн.) та несплачений черговий страховий платіж (4791,60 грн.) залишок страхового відшкодування в розмірі 21 884, 96 грн. підлягає стягненню з відповідача, як сума страхового відшкодування. 
Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати у вигляді грошової суми - то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
 Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Згідно з п. 20.4.3. Договору № 0112-0104-0974 добровільного страхування транспортного засобу та п.13.3 додатку № 1 до Договору № 0112-0104-0974 страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,1 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожен календарний день прострочення, але не більше, ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період.
Страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування і складає страховий акт протягом 10 робочих днів з дати отримання страховиком всіх належним чином оформлених документів (п. 21.3 Договору). Тобто, на думку позивача, відповідач повинен був прийняти рішення та здійснити виплату страхового відшкодування протягом десяти робочих днів після отримання заяви про виплату (яку було отримано останнім 11.04.2019 року), тобто не пізніше 21.04.2019 року.
Вказує, що на виконання п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, 13.04.2020 року оскаржено рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Рішенням Нацкомфінпослуг за № 10325/13-12 від 20.05.2020 у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено. 24.06.2020 року оскаржено рішення страховика до Національного банку України. Рішенням Нацбанку за № 14-0005/37028 від 24.07.2020 року у задоволенні скарги позивача було відмовлено. 
Надаючи відповідний розрахунок, позивач просила суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1   страхове відшкодування у розмірі 21 884,96 грн., пеню у розмірі 12 474,43 грн., інфляційні витрати у розмірі 728,15 грн., 3 % річних у розмірі 1023,74 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник  ОСОБА_1 -ОСОБА_2 звернулась  до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.  
Вказує, що 12 лютого 2021 року на адресу відповідача направлено заяву на доплату страхового відшкодування за договорами КАСКО, в якій позивач просила страховика здійснити виплату другої частини страхового відшкодування за рахунками СТО. 20.03.2020 року було направлено адвокатський запит на адресу страховика щодо повідомлення про результати розгляду заяви на доплату від 12.02.2020 року. ПрАТ «УСС» листом №0510 від 30.03.2020 року повідомило про те, що позивачем надано рахунки на оплату, які не є актом виконаних робіт на підтвердження оплати наданих послуг. 
Тобто, можна вважати, що своїм листом №0510 від 30.03.2020 року відповідач погодив вибір позивачем сервісної станції та у відповідь лише просив надати деталізований акт виконаних робі, які позивач і надав. При цьому звертає увагу суду, що згоду страховика, страхувальник сприймав за принципом мовчазної згоди (стаття 205 ЦК України). Отже, твердження суду, що позивачем не було узгоджено зі страховиком вибір сервісної станції та не було надано до рахунку на оплату № 95 від 03.01.2019 року та наряду замовлення № 95 від 15.02.2019 року, є помилковими.
Також звертає увагу суду, що порядок, період, строки погодження зі страховиком вибору сервісної станції для відновлення ремонту застрахованого транспортного засобу «Ravon R4» договором №0112-0104-0974 від 30.11.2018 року не передбачено, тобто договір не містить критерії оцінки такого погодження. Крім того, договором №0112-0104-0974 від 30.11.2018 року не визначено правові наслідки порушення зобов`язання страхувальником в частині надання розрахункових документів спрямованих на підтвердження понесених позивачем витрат з відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, як таких, що не були раніше погоджені зі страховиком (ст. 611 ЦК України).
Вважає, що такі дії страховика порушують права позивача, як споживача послуг. Крім того, надання позивачем страховику документів, що підтверджують витрати, яких зазнав страхувальник, не погоджених зі страховиком, не є підставою для відмови у здійсненні доплати страхового відшкодування, оскільки санкція такого порушення не визначена самим договором №0112-0104-0974 від 30.11.2018 року, більш того самі дії страховика спонукали на отримання від страхувальника акту виконаних робіт на підтвердження оплати наданих послуг (відповідь №0510 від 30.05.2020 р.). Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення відповідача, чому страховиком не погоджено сервісну станцію - ТОВ «ОЛ-ПРОКАТ» по ремонту автомобіля «Ravon R4», тобто роз`яснення причин такої відмови відповідач письмово не надав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, оскільки позивач всупереч положенням договору страхування не погодила обране нею СТО (ТОВ «ОЛ-ПРОКАТ») зі страховою компанією; позивачем не надано доказів понесення нею  витрат на ремонт автомобіля у сумі, яка відповідає рахунку, складеному вибраним позивачем СТО, зокрема до матеріалів справи не долучались відповідні чеки, платіжні повідомлення тощо.
Суд посилався на те, що враховуючи, що позивачем не було узгоджено зі страховиком вибір сервісної станції та не було надано до рахунку на оплату № 95 від 03.01.2019 та наряду замовлення № 95 від 15.02.2019 розрахункових документів, спрямованих на підтвердження понесених позивачем витрат з відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача у вигляді авансової виплати, яке за договором добровільного страхування передбачало покриття матеріального збитку частково на 60 % від загальної вартості витрат з відновлювального ремонту (яке приймалось в розмірі 32 059, 00 грн.), що разом із зачисленням несплаченої частини страхового платежу та за мінусом франшизи становило 12992,07 грн. Суд зазначив, що оскільки позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають, то також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача пені, три відсотки річних та інфляційні витрати як похідні вимоги.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими,  і такими, що відповідають матеріалам справи та  нормам матеріального права.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526 та ст. 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку;
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно з ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Згідно з ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування повинен містити, зокрема, причини відмови у страховій виплаті.
Згідно з ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
З урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.
 
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2018 року між позивачем (страхувальником) та відповідачем (страховиком) було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0104-0974 за програмою страхування Стандарт, відповідно до умов якого позивач здійснила страхування транспортного засобу Ravon R4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску.
24.12.2018 року в м. Києві по вул. Дегтярівська, 43/3 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки Ravon R4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Porsche, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
11.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» із заявою про виплату страхового відшкодування по договору страхування №0112-0104-0974 від 30.11.2018, в якій просила провести виплату страхового відшкодування на рахунок вигодонабувача.
Відповідно до ремонтної калькуляції № 9769 від 25.06.2019 з системи AZT з даними AUDATEX, який був складений за результатами огляду 26.12.2018 автомобіля Ravon R4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, вартість усунення пошкоджень автомобіля складала 32 059,45 грн. 
Відповідно до копії рахунку на оплату № 94 від 03 січня 2019 року ТОВ «ОЛ-ПРОКАТ» та замовлення - наряду №ОПр0000000000008 від 15.02.2019 року, вартість ремонту транспортного засобу Ravon R4 складає 42 088, 63 грн.
Сторонами Договору добровільного страхування було погоджено, що страховий платіж (премія) за послуги страхування складатиме в розмірі 19 166,40 грн. (п. 9 Договору добровільного страхування), яку позивач зобов`язувалась погашати шляхом розбивки на рівні частини в сумі 4791,60 грн. відповідно до графіку встановленого у п. 14 даного Договору.
Під час вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування було з`ясовано, що на дату прийняття рішення по заявленому випадку за Договором добровільного страхування у позивача існувала заборгованість по останньому страховому платежу у сумі 4791 грн.
Страховиком було прийнято рішення про визнання випадку, що стався 24.12.2018 року із застрахованим транспортним засобом Ravon R4, державний номер НОМЕР_1 страховим, що стало підставою для здійснення позивачу виплати страхового відшкодування, яке було сплачено на її персональні банківські реквізити в сумі 12 992,07 грн.
Так, виплата позивачу страхового відшкодування в сумі 12 992,07 грн., коли вартість відновлювального ремонту за наслідками пошкодження вищезазначеного транспортного засобу складала в розмірі 32 059, 00 грн., обґрунтовувалось наступним чином: 32 059,00 грн. (загальна вартість відновлювального ремонту) від якої відмінусовано 2420 грн. (франшиза, передбачена за Договором добровільного страхування п. 11) та 11 855, 78 грн. (зменшення на 60% відповідно до умов п. 21.1 Договору), що дорівнювало страховому відшкодуванню в сумі 17 783,67 грн.   З вищезазначеної суми також було утримано 4791 грн. на зарахування несплаченого чергового страхового платежу.
Право страховика в утриманні від страхового відшкодування частки страхового платежу з метою зарахування до погашення страхової премії встановлено п. 11.13 Умов добровільного страхування транспортного засобу, що є Додатком № 1 до Договору добровільного страхування від 30 листопада 2018 року, відповідно до яких, у випадку, коли страховий платіж за Договором сплачується частинами (в розстрочку) Страховик має право вираховувати суму всіх несплачених страхових платежів із суми страхового відшкодування. Сума несплачених страхових платежів, які вираховуються із суми страхового відшкодування, зараховуються Страховиком у рахунок погашення заборгованості Страхувальникові перед Страховиком по сплаті страхового платежу за Договором.
Пунктом 11.2 Умов Договору визначено, що відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування, Умов Договору Страховик виплачує страхове відшкодування: а) готівкою через касу Страховика або на банківський рахунок Страхувальника (його правонаступника/спадкоємця або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від Страхувальника, зазначений в заяві на виплату страхового відшкодування, за умови надання платіжних документів, що підтверджують здійснення відновлювального ремонту (за вимогою Страховика); б) шляхом перерахування коштів на банківський рахунок підприємства, що здійснює ремонт транспортного засобу; в) шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Вигодонабувача (Власника застрахованого ТЗ) або за письмовим дозволом - Страхувальнику. 
В межах цього пункту, за ризиками ДТП , ПДТО та ВП , після надання відповідних документів, що підтверджують суму збитку, Страховик має право виплатити авансове страхове відшкодування у розмірі від 60 до 80% на підставі акту (висновку) автотоварознавчої експертизи чи рахунків СТО в залежності від умов, зазначених у договорі та у відповідності до обраної програми страхування.
Після остаточного визначення фактичних витрат Страхувальника завданих страховим випадком та остаточного розрахунку страхового відшкодування Страхувальник надає Страховику необхідні оригінали документів, що підтверджують витрати, яких зазнав Страхувальник (деталізований акт виконаних робіт, чеки або квитанції про оплату ремонту), погоджених зі Страховиком. У разі не надання підтверджуваних документів авансова виплата вважається остаточною.
Пунктом п. 11.4 Умов встановлено, що розмір завданих збитків визначається Страховиком на підставі: документа, в якому визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому застрахованого ТЗ та/або ДО (дефектної відомості, складеної експертом автотоварознавцем, Актом огляду ТЗ); документа, що містить розрахунок розміру витрат на відновлювальний ремонт або розмір матеріального збитку застрахованого ТЗ та/або ДО, з урахуванням умов, визначених в п. 11.9.2 цих Умов (рахунки СТО, акт/висновок автотоварознавчої експертизи, кошторис збитків).
У пункті 11.7 Умов, передбачене окреме застереження, що вибір СТО для проведення ремонтних робіт, в тому числі спеціалізованої СТО, Страхувальник узгоджує письмово із Страховиком.
Згідно з п. 21.2 договору, за ризиками 18.1.1 - 18.1.3 цього Розділу Договору добровільного страхування, після надання відповідних документів, що підтверджують суму збитку, Страховик має право виплатити авансом страхове відшкодування у розмірі від 60 до 80% відсотків на підставі акту (висновку) автотоварознавчої експертизи чи рахунків СТО в залежності від умов, зазначених у Договорі та у відповідності до обраної програми. 
Після остаточного визначення фактичних витрат Страхувальника завданих страховиком та остаточного розрахунку страхового відшкодування Страхувальник надає Страховику необхідні оригінали, що підтверджують витрати, яких зазнав Страхувальник (деталізований акт виконаних робіт, чеки або квитанції про сплату ремонту) погоджених зі Страховиком. У разі не надання підтверджувальних документів авансова виплата вважається остаточною. В разі відшкодування збитків за калькуляцією чи рахунку СТО, вибір сервісної станції Страхувальник зобов`язаний погодити зі Страховиком, у іншому випадку Страховик має право переглянути і змінити розмір страхового відшкодування.
 
Встановлено, що відповідач здійснив страхове відшкодування на суму 12 992,07 грн., що складає 60% від вартості відновлювального ремонту та зарахував відповідно до умов договору добровільного страхування № 0112-0104-0974 із страхового відшкодування в рахунок несплаченого страхового платежу в розмірі 4 791,60 грн. (32 059,45 грн. - 2 420, грн. х 60% - 4791,60 грн. = 12 992,07 грн.), що узгоджується з п. 21.2 Умов добровільного страхування транспортного засобу, що є Додатком № 1 до договору від 30.11.2018 року, укладеного між сторонами. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на рахунок на оплату № 94 від 03 січня 2019 року та замовлення - наряд №ОПр0000000000008 від 15.02.2019 року, відповідно до яких вартість ремонту транспортного засобу Ravon R4 складає 42 088, 63 грн. Посилаючись на часткову сплату страхового відшкодування (12 992,07 грн.), франшизу (2420,00 грн.) та несплачений черговий страховий платіж (4 791,60 грн.), позивач вважає, що залишок страхового відшкодування в розмірі 21 884, 96 грн. підлягає стягненню з відповідача, як сума страхового відшкодування.
Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено, що в порушення п.11.2, п. 21.2 Умов договору добровільного страхування транспортного засобу, позивачем не було належним чином узгоджено зі страховиком вибір сервісної станції,  не було надано оригінали документів, що підтверджують витрати, яких зазнав позивач, зокрема деталізований акт виконаних робіт, чеки або квитанції про сплату ремонту.
Рахунок на оплату № 94 від 03 січня 2019 року та замовлення - наряд від 15.02.2019 року є рекомендованими витратами, які позивач має понести для відновлення транспортного засобу, та не є належними розрахунковими документами, що підтверджують саме оплату наданих послуг. 
За таких обставин, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення залишку страхового відшкодування в розмірі 21 884, 96 грн., оскільки позивачем в порушення п.11.2 Умов добровільного страхування транспортного засобу, що є Додатком № 1 до договору від 30.11.2018 року, укладеного між сторонами,  та п. 21.2  розділу ІІ договору, не було узгоджено зі страховиком вибір сервісної станції та не надано доказів понесення витрат на ремонт автомобіля у сумі, яка відповідає рахунку, складеному вибраним позивачем СТО, зокрема, акту виконаних робіт, квитанцій, чеків, платіжних доручень,  тощо.
Доводи апеляційної скарги  про те, що лист ПрАТ «Український Страховий Стандарт» №0510 від 30.03.2020 року про те, що надані рахунки на оплату не є актом виконаних робіт на підтвердження оплати наданих послуг, позивач розцінила як погодження сервісної станції та сприймала таку згоду за принципом мовчазної згоди (стаття 205 ЦК України), колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2021 року адвокат Капля А.С., в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до ПрАТ «Український Страховий Стандарт» із заявою про доплату страхового відшкодування за договорами КАСКО, в якій позивач просила страховика здійснити виплату другої частини страхового відшкодування за рахунками СТО, до якої додано рахунки та замовлення-наряди.  
20.03.2020 року адвокат Капля А.С., в інтересах ОСОБА_1 , також звернулась до ПрАТ «Український Страховий Стандарт» із заявою про повідомлення про результати розгляду заяви на доплату від 12.02.2020 року. 
Листом №0510 від 30.03.2020 року ПрАТ «Український Страховий Стандарт» повідомило про те, що страховик, відповідно до ст. 36.2 Закону, розгляне можливість доплати розміру податку на додану вартість у разі надання документального підтвердження факту оплати ремонту (акти виконаних робіт, чеки, які підтверджують оплату актів  виконаних робіт). Рахунок на оплату не є актом виконаних робіт на підтвердження оплати наданих послуг.
З викладеного встановлено, що позивач не зверталась до страховика ПрАТ «Український Страховий Стандарт» із відповідною заявою саме щодо погодження сервісної станції ТОВ «ОЛ-ПРОКАТ», а лише зверталась із заявою про доплату страхового відшкодування, на яку страховик і повідомив, що рахунок на оплату не є актом виконаних робіт на підтвердження оплати наданих послуг, що не може свідчити про узгодження між сторонами сервісної станції. 
За змістом умов укладеного між сторонами договору добровільного страхування транспортного засобу сторонами погоджено, що в разі відшкодування збитків за калькуляцією чи рахунку СТО, вибір сервісної станції страхувальник зобов`язаний погодити зі страховиком, у іншому випадку страховик має право переглянути і змінити розмір страхового відшкодування.
Тобто, умовами укладеного між сторонами договору, визначено, що погодження зі страховиком вибору сервісної станції є обов`язком страхувальника, що страхувальником здійснено не було, а тому зазначені доводи апеляційної скарги  колегія суддів відхиляє. 
Крім того, в порушення п. 21.2 розділу ІІ договору, що визначені сторонами як істотні умови договору, позивачем до заяви про доплату страхового відшкодування не було додано деталізованого акту виконаних робіт, чеків або квитанцій про сплату ремонту на суму, визначену у рахунку на оплату - 42 088, 63 грн.
Рахунок на оплату № 94 від 03 січня 2019 року та замовлення - наряд від 15.02.2019 року не є належними розрахунковими документами, що підтверджують саме понесені позивачем витрати з відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності в умовах укладеного між сторонами договору такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як ненадання документів про оплату проведеного ремонту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у п. 11.2 Умов добровільного страхування транспортного засобу, а також у п. 21.2 Розділу ІІ договору «Істотні умови договору» чітко визначено, що « … Страхувальник надає Страховику необхідні оригінали документів, що підтверджують витрати, яких зазнав Страхувальник (деталізований акт виконаних робіт, чеки або квитанції про оплату ремонту), погоджених зі Страховиком. У разі ненадання підтверджуваних документів авансова виплата вважається остаточною.»
З огляду на викладене, колегія суддів, враховуючи умови договору, укладеного між сторонами, та відповідно до вищезазначених норм матеріального права, погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки відповідач правомірно здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача у вигляді авансової виплати, яке за договором добровільного страхування передбачало покриття матеріального збитку частково на 60 % від загальної вартості витрат з відновлювального ремонту (яке приймалось в розмірі 32 059, 00 грн.), що разом із зачисленням несплаченої частини страхового платежу та за мінусом франшизи становило 12 992,07 грн., адже позивачем не було належним чином узгоджено зі страховиком вибір сервісної станції та не було надано до рахунку на оплату № 95 від 03.01.2019 та наряду замовлення № 95 від 15.02.2019 розрахункових документів, спрямованих на підтвердження понесених позивачем витрат з відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалене  з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Рішення Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                        Махлай Л.Д.
                                                           
Немировська О.В.