У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
26 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 201/4050/21
провадження № 61-3150ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності,
 
В с т а н о в и в:
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та визнання права власності - задоволено частково; відмовлено у задоволенні позовних вимог третьої особи - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, яка ухвалою Дніпровського апеляційного суду                       від 04 жовтня 2021 року залишена без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду                                          м. Дніпропетровська від 04 листопада 2021 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
16 березня 2022 року  ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року і направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована, тим що апеляційним судом було ухвалено незаконне, безпідставне та необґрунтоване рішення.  Зазначає, що вона перебуває у складному матеріальному становищі, про що надавала апеляційному суду достатнього доказів, які підтверджують, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік, а тому вона має право на звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Проте, апеляційний суд двічі надавав строк для усунення недоліків їй і кожного разу незаконно відмовляв у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, зазначаючи у якості можливих доказів нову довідку. Спочатку суд вказав, що необхідно довідку про отримані доходи за 2020 рік, потім довідку з податкового органу, а втретє довідку з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про доходи отримані у 2020 році. 
 
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не усунені недоліки апеляційної скарги, що зазначені в ухвалі суду від 04 жовтня 2021 року та в ухвалі суду від 10 січня 2022 року. Апелянтом не надано документи, які підтверджують її тяжкий майновий стан, оскільки надана апелянтом довідка № 72/12 для одержання кредиту від 20 грудня 2021 року не є належним доказом для звільнення від сплати судового збору. Отже, станом на 17 лютого 2022 року недоліки апеляційної скарги не усунуті.
 
З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору з тих підстав, що апелянтом до клопотання про звільнення від сплати судового збору надана довідка про доходи за 2021 рік з ТОВ Епіцентр К №68/11, яка не є достатньою підставою для зменшення суми або звільнення від сплати судового збору, оскільки згідно чинного законодавства для звільнення від сплати судового збору апелянту потрібно надати довідку про доходи за попередній календарний рік, тобто за 2020 рік. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2022 року вдруге відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору і продовжено строк для усунення недоліків на десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.
Апеляційний суд при продовженні строку на апеляційне оскарження виходив із того, що клопотання про звільнення від сплати судового збору, не підлягає задоволенню, оскільки надана апелянтом довідка № 72/12 про одержання кредиту від 20 грудня 2021 року не є належним доказом для звільнення від сплати судового збору.  Роз`яснено  ОСОБА_1 , що вона має право повторно заявити клопотання про звільнення, зменшення, відстрочку або розстрочку сплати судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення, за умови надання необхідних доказів, що підтверджують тяжкий майновий стан апелянта (наприклад, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2020 рік).
Як встановлено апеляційним судом, 03 лютого 2022 року від скаржника надійшло третє клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Однак, апелянтом не усунуті недоліки апеляційної скарги, що зазначені в ухвалі суду від 04 жовтня 2021 року та в ухвалі суду від 10 січня 2022 року. Апелянтом не надано документи, які підтверджують тяжкий майновий стан (наприклад, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2020 рік).
Таким чином, станом на 17 лютого 2022 року недоліки апеляційної скарги не усунуті. Тому ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого                2022 року визнано апеляційну скаргу неподаною та повернуто заявнику.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України імперативно визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;                 ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або                                  3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що зазначені в ухвалах недоліки апеляційної скарги   ОСОБА_1 у встановлений судом строк не усунула, судовий збір не сплатила, інших підстав для звільнення її від сплати судового збору не надала, дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернув її особі, яка її подала.
 
Аргументи про те, що апеляційний суд двічі надавав строк для усунення недоліків їй і кожного разу незаконно відмовляв у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, зазначаючи у якості можливих доказів нову довідку є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції вірно зазначено в своїх рішеннях, що надані апелянтом довідка про доходи за 2021 рік з ТОВ Епіцентр К №68/11 та довідка № 72/12 про одержання кредиту від 20 грудня 2021 року не є належними доказами для звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Крім того, перший раз роз`яснено  ОСОБА_1 , що згідно чинного законодавства для звільнення від сплати судового збору апелянту потрібно надати довідку про доходи за попередній календарний рік (за 2020 рік), а вдруге зазначено, що такою довідкою можуть бути, наприклад, відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків за 2020 рік, які за своїм змістом є однаковими документами. 
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції. 
 
Відповідно до частини другої статті 357, частини третьої статті 185 ЦПК України апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору після залишення її без руху та неусунення у встановлений судом строк недоліків, вважається неподаною та повертається особі, яка подає скаргу.
 
Із змісту касаційної скарги випливає, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року.
 
Відповідно до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою - шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                 ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду                        від 17 лютого 2022 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук