ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12729/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/39/22 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Шевчук Г.М. 
Суддів -  Костів О. З., Міщій О. Я., 
з участі секретаря - Іванюта О.М. 
та сторін - представника Товариства з                 обмеженою відповідальністю «Фінансова         компанія «Інвестохілс Веста» - Гуцалюка А.Р.,         представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 -         адвоката Сагайдак В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12729/15-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» про визнання договору поруки припиненим, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Інвестохілс Веста», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складено 07 лютого 2020 року, -
ВСТАНОВИВ:
       У липні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі — банк, ПАТ «Банк Форум») звернулось в суд із позовом про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року в розмірі 21 557,52 долари США, 8924,45 грн. пені, 5000 грн. штрафу. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 17.06.2008 року між банком та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року відповідно до якого банк надав боржнику кредит у розмірі 45000 доларів США для придбання садового будинку, а останній зобов`язувався належним чином виконувати умови кредитного договору, в тому числі повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші платежі.
       В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 17 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №129/26/03 згідно з п. 1.1 якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 3.1 зазначеного договору поруки передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 
       У зв`язку із невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість. 01 квітня 2015 року ПАТ «Банк Форум» на адресу позичальника та поручителя було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, котра їм вручена, однак дана вимога залишилась без виконання.
       Станом на 12 травня 2015 року за ОСОБА_1 обліковується наступна заборгованість: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 19552,26 доларів США, що еквівалентно 402 578,35 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 1715,77 доларів США, що еквівалентно 35327,47 грн., поточна сума заборгованості на нарахованими процентами 289,49 долари США, що еквівалентно 5960,56 грн., сума пені в розмірі 433,44 долари США, що еквівалентно 8924,45 грн., штраф у розмірі 5000 грн. згідно із пунктом 3.3.7 укладеного кредитного договору, загальний розмір заборгованості у гривнях складає 457 790,84 грн., яку позивач просить стягнути із відповідачів у солідарному порядку.
       У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що згідно із п.1.1 укладеного між нею та банком договору поруки №129/26/03 від 17.06.2008 року, вона, як поручитель поручилась перед кредитором за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений строком погашення кредиту, яким є 15 червня 2033 року. За таких обставин, позивач вважає, що у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 , про виконання порушеного зобов`язання боржника ОСОБА_1 , щодо повернення кредиту, починаючи з листопада 2014 року протягом наступних шести місяців, а банк звернувся із позовом лише 18 травня 2015 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Таким чином, враховуючи наведене, просить визнати припиненим договір поруки №129/26/03 від 17 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та АКБ «Банк Форум».
       У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, укладеним під впливом обману. ОСОБА_1 просить визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг ПАТ «Банк Форум», визнати недійним з моменту укладення, а саме з 17.06.2008 року кредитний договір №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 , а також додатковий договір №1 до кредитного договору №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року з моменту його укладення, тобто з 19.04.2010 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до висновку експерта у вказаній справі, експертом не встановлено наявності додатків до кредитного договору №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року, в тому числі додаткового договору №1 від 17.06.2017 року, які б містили графік платежів по кредиту щодо обсягів погашення заборгованості кредиту та відсотків за користування кредитом, а також інших фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом, в порушення імперативних норм пункту 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБ України №168 від 10.05.2007 року, а також дані щодо сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) яка передбачена пунктом 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, умовами спірного кредитного договору не визначено детальної інформації стосовно погашення заборгованості (в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом), тому оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення спірного кредитного договору виконано з недотриманням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, ПАТ «Банк Форум» не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував. 
       Із аналізу та вивчення матеріалів кредитного договору №174/08/26Nv від 17 червня 2008 року, вбачається, що в його змісті відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме відповідач при укладенні спірного кредитного договору з позичальником не здійснив належно детальний, достовірний та об`єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБ України №168 від 10.05.2007 року. Банк не зазначив належно й вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості згідно вимог п.3.4 зазначених Правил, не визначав належно реальну проценту ставку в порушення вимог п.3.3 вказаних Правил. Не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді згідно вимог п.3.3 Правил. В порушення вимоги п.3.8 правил, Банк не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків. Всупереч вимог п.3.4 Правил не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку в зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. Всупереч вимог п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не визначив порядок припинення дії кредитного договору. В порушення вимог п.6 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не встановив істотної умови договору, про дострокове розірвання кредитного договору , не визначив відповідальності кредитора при порушенні умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту . В порушення вимог ст..61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у спірному договорі відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення. Банк не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно імперативної вимоги ст.3 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Оскільки, зазначені обов`язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, позивач ОСОБА_1 , вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. 
       Таким чином, виходячи з положень ст..ст.203, 215, 230, 548 ЦК України, в момент підписання спірного кредитного договору між сторонами, ОСОБА_1 , був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Висновок судово-економічної експертизи у даній справі підтверджує, що під час укладення кредитного договору, банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим фактично ввів позичальника в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку визначеному графіком погашення заборгованості. Позивач вважає, що спірний кредитний договір укладений під впливом обману зі сторони банку, що у відповідності до правила ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», розцінюється як елемент нечесної підприємницької практики, використання якої заборонено Законом. Отже, укладений за таких умов спірний правочин позивач вважає недійсним в силу вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». 
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 червня 2019 року, на підставі ст.55 ЦПК України, до участі у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Веста» у якості правонаступника публічного акціонерного товариства «Банк Форум».
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 14 січня 2020 року, судом на підставі ст.55 ЦПК України, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» у якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Веста» у даній цивільній справі.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
       Вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» заборгованість за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року у розмірі 21 557 (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) доларів США 52 центи, що еквівалентно по курсу НБ України 535 682 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн.. 81 коп., з яких: 19 552 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят два) долари США 26 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 485 854 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн.. 10 коп. основна заборгованість; 289 (двісті вісімдесят дев`ять) доларів США 29 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 7 193 (сім тисяч сто дев`яносто три) грн.54 коп. заборгованість за поточними відсотками; 1715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) доларів США 77 центів, що еквівалентно по курсу НБ України 42 635 (сорок дві тисячі шістсот тридцять п`ять) грн. 17 коп. заборгованість за простроченими відсотками. 
       У решті позовних вимог відмовилено.
       Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у користь держави 6 657 (шість тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн.. 99 коп., тобто 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн.. 99 коп., з кожного, пропорційно до задоволених позовних вимог.
       У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк форум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» про визнання договору поруки припиненим відмовлено.
       У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанія «Інвестохілс Веста», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сагайдак В.В., подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушенням судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задовольнити, визнати припиненим Договір поруки №129/26/03, який укладений 17.06.2008р. між нею та ТФ АКБ “Форум” (ПАТ “Банк Форум”) - правонаступником якого є ТзОВ «Інвестохіллс Веста». У задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за недоведеністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд належно не з`ясував всі фактичні обставини справи, не прийняв до уваги, що висновком експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р. встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення договору №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р. складає 15,16%, а поручитель при укладенні договору поруки погодилася на сплату 13% річних.
Тобто, наявною є збільшення відповідальності поручителя за договором поруки на що поручитель при укладенні договору поруки не погодилася, що призводить до припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Аналогічна позиція сформована Верховним Судом України у Постанові №6-70цс14 від 19 вересня 2015 року.
Із апеляційною скаргою на рішення суду звернувся також ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сагайдак В.В., який, посилаючись на порушення вимог процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, який укладено між ним та ТФ АКБ “Форум” (ПАТ “Банк Форум”) - правонаступником якого є ТзОВ «Інвестохіллс Веста».
В обґрунтування апеляційної скарги посилається, що суд з порушенням вимог процесуального права не прийняв до уваги висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р., яким установлено, що реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору №174/08/26 Nv від 17.06.2008 р. складає 15,16%, однак, у самому договорі зазначена як 13%. Зміст кредитного договору містить істотні суперечності, банк приховав від позичальника та поручителя повну та об”єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та реальної відсоткової ставки — яка є істотною умовою за кредитним договором, чим ввів їх в оману. 
Окрім того, банк порушив вимоги ч.1 ст. 15 Закону України “Про захист прав споживачів”, оскільки не зазначив необхідної інформації про умови кредитування, свідомо приховав від споживача фактичні умови кредитного договору під час його укладення, які істотно порушують баланс договірних прав та обов”язків на користь банку. За відсутності спеціальної юридичної освіти позичальник не міг усвідомити та припустити, що в майбутньому при поверненні та нарахуванні відсотків може бути обман зі сторони банку. Сфальшувавши реальні умови повернення кредитних коштів — відсотків за користування кредитом, банк порушив ч.1 ст.203 ЦК України.
На апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від представника ТОВ “Фінансова компанія “Інвестохіллс Веста” - було подано відзив.
ТОВ “Фінансова компанія “Інвестохіллс Веста” посилається на те, що подані апеляційні скарги не ґрунтуються на нормах Закону та просить суд апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.01.2020р. у цивільній справі №607/12729/15-ц - без змін.
У зв`язку із порушенням боржником ОСОБА_1 виконання зобов`язань за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, банк використав право достроково стягнути заборгованість із позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши їм 01 квітня 2015 року відповідні вимоги, а тому звернувшись до суду 27 липня 2015 року, банк не пропустив строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України. Також відсутні підстави вважати припиненим договір поруки згідно із ч.3 ст.559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, однак у даній справі боржником залишається ОСОБА_1 
ОСОБА_1 , як позичальник за спірним кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року, фактично отримав грошові кошти у розмірі та на умовах передбачених ним, приступив до їх виконання та на протязі тривалого часу виконував взяті на себе зобов`язання. Спірну кредитну угоду №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року було підписано ОСОБА_1 та уповноваженим представником ПАТ “Банк Форум, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ПАТ “Банк Форум” надав ОСОБА_1 , інформацію, яка передувала укладенню кредитного договору, у тому числіщодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та у графіку погашення кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування, який є невід`ємною частиною зазначеного правочину.
ОСОБА_1 , не доведено, що у ПАТ “Банк Форум” при укладенні спірного правочину був наявний умисел щодо обману позичальника чи поручителя. Крім цього, укладаючи спірний правочин ОСОБА_1 , був обізнаний з усіма його умовами, після укладення кредитного договору від 17 червня 2008 року та в подальшому додаткової угоди до нього 19.04.2010 року, тривалий час здійснював їх виконання.
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Сагайдак В.В. під час з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами підтримав апеляційні скарги в їх межах, посилаючись на доводи, викладені в апеляційних скаргах як ОСОБА_1 так ОСОБА_2 .
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» вважає апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 а безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, а рішення суду - законним і обґрунтованим і таким, що не підлягає до скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене у справі вказаним вимогам відповідає не повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, та доведено доказами наявними у матеріалах справи, що 17 червня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум» (надалі Банк) та ОСОБА_1 , (надалі Позичальник) укладено кредитний договір №174/08/26Nv відповідно до п.1.1 якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 45 000 доларів США на придбання садового будинку загальною площею 155,4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк по 15 червня 2033 року пунктом 1.3 зазначеного правочину передбачено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 13 процентів річних.
       Пунктом 2.1 зазначеного договору передбачено, що забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штраф, пеня) є договір іпотеки садового будинку загальною площею 155,4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною заставною вартістю 324 000 гривень та договір поруки, що укладається між ОСОБА_2 , та Тернопільською філією АКБ «Форум».
       Пунктом 2.3 зазначеного правочину передбачено, що Позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з липня 2009 року в сумі не менше 157 доларів США, на відкритий йому позичковий рахунок № НОМЕР_1 в ТФ АКБ «Форум».
       У пункті 2.5 укладеного договору сторони передбачили, що проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником згідно з п.2.7 цього договору. Несплата позичальником процентів в терміни, встановлені п.2.7 цього договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення Банком стягнення на заставлене майно та майно, яке передане в іпотеку. Пунктом 2.6 зазначеного правочину передбачено, що сплата процентів Позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць рівний календарній кількості днів, і рік, рівний 360 днів. Пунктом 2.8 зазначеного договору передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов`язань Позичальника по цьому кредитному договору у повному обсязі, вимоги Банку погашаються у наступній черговості: в першу чергу сплачуються прострочені проценти по комісії, в другу - прострочена заборгованість за кредитом, в третю - строкові проценти та комісії, в четверту - строкова заборгованість за кредитом, в п`яту - можливі неустойка, штраф та пеня, потім - інші вимоги Банку.
       Відповідно до пункту 3.2.2 зазначеного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором, а також у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов`язань. У пункті 3.3.2 зазначеного правочину передбачено, що позичальник зобов`язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з п.2.3 цього Договору. Не пізніше визначеного п.1.2 цього Договору строку повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. 
       Згідно із пунктом 4.1 зазначеного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється із суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Пунктом 4.4 зазначеного правочину встановлено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов`язань передбачених п.3.3 (крім п.3.3.2) цього договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 000 гривень.
       У пункті 7.2 спірного договору сторони передбачили, що сторони у ньому фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов`язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених у цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що не суперечать умовам цього договору. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Пунктом 7.7 зазначеного договору передбачено, що умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. 
       19 квітня 2010 року між ПАТ «Банк форум» та ОСОБА_1 , укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, відповідно до п.1 якого, пункти 1.1, 1.3, 2.3, 2.7 укладеного кредитного договору викладено у новій редакції, зокрема в частині відкриття позичальнику рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , та рахунку для погашення кредиту та процентів 29091501540080995. 
       Крім цього, 17 червня 2008 року між ОСОБА_2 (Поручитель) та АКБ «Форум» (Кредитор) укладено договір поруки за №129/26/03 відповідно до п.1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 (Боржником) зобов`язань за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, який було укладено між кредитором та боржником у повному обсязі, за умовами якого боржник зобов`язаний повернути кредиторові кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 15 червня 2033 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами з розрахунку 13 процентів річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених кредитним договором.
       У пункті 2.1, 2.2, 2.3 зазначеного договору поруки сторони передбачили, що поручитель зобов`язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по прострочені позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном. Кредитор зобов`язується письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобов`язань. У пунктах 3.1, 3.2 вказаного договору передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору та цьому договору, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі невиконання поручителем своїх зобов`язань за цим договором, останній сплачує кредитору пеню за кожний день прострочення виконання зобов`язань, яка обчислюється в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який проводиться стягнення від суми невиконаного зобов`язання.         Пунктом 4.1 передбачено умови припинення поруки, зокрема, порука припиняється: з припиненням зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом одного року від настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя; і інших випадках передбачених чинним законодавством України.
       Крім цього, між АКБ «Форум» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , (Іпотекодавець) 17 червня 2008 року укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу іпотечний договір, відповідно до п.1.1, 1.2, якого ним забезпечено виконання Іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного ним з Іпотекодержателем кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Предметом іпотеки виступає нерухоме майно: садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 17 червня 2008 року за реєстровим номером 779. 
       Як вбачається із заяви на видачу готівки №5447 від 17 червня 2008 року, ОСОБА_1 , на виконання умов кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, отримав 45 000 доларів США, що еквівалентно 218 443,50 грн., що підтверджено його підписом у ній. Крім цього, зазначена операція про перерахування вказаних коштів підтверджена меморіальним ордером №5427 від 17 червня 2008 року, відповідно до якого зазначена сума коштів була перерахована банком на поточний рахунок ОСОБА_1 , який було відкрито останньому згідно укладеного спірного кредитного договору.
       Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , здійснював виконання умов кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року та додаткової угоди до нього від 19.04.2010 року неналежним чином, унаслідок чого у останнього утворилась заборгованість. 
       01 квітня 2015 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Банком було надіслано вимогу про дострокове виконання зобов`язань за №4855/12 та №4857/12, яку було отримано останніми 10.04.2015 року, що підтверджується даними зазначеними у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, та не заперечується останніми, відповідно до яких банк вимагав протягом семи робочих днів сплатити заборгованість за кредитним договором, а саме: повернути основну суму кредиту в розмірі 19552 долари США 26 центів, сплати заборгованість за простроченими процентами, що станом на 19.03.2015 року становить 1299 доларів США 19 центів, сплатити заборгованість за строковими процентами, що станом на 19.03.2015 року становить 324 долари США, 79 центів, сплатити пеню за несвоєчасну сплату процентів, що станом на 19.03.2015 року становить 264 долари США 16 центів. Крім цього, банком зазначено, що у разі непогашення зазначеної суми заборгованості, у строк зазначений у цій вимозі, банк змушений буде звернутись до суду.
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 30 березня 2017 року №2178, в межах наявних матеріалів, за результатами дослідження погашення заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в тому числі додаткового договору №1 від 19.04.2010 року) позичальником ОСОБА_1 , було сплачено станом на 11.05.2015 року кошти в загальній сумі 52 522,96 доларів США: за основною заборгованістю по кредиту - 25447,74 долари США; за нарахованими відсотками по кредиту - 27075,22 долари США. Також, згідно наданих квитанцій за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року сума сплати пені складає 52,59 грн. Під час дослідження, в межах наявних матеріалів встановлено, що сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 , перед ПАТ «Банк форум» за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року ( в тому числі додатковим договором №1 від 19.04.2010 року), станом на 11.05.2015 року підтверджується документами бухгалтерського обліку в частині 21 557,52 долари США, з яких: - за основною заборгованістю по кредиту - 19552,26 долари США; за поточними відсотками - 289,49 доларів США; за простроченими відсотками 1715,77 долари США. У зв`язку із тим, що в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку щодо нарахування та обліку пені за несвоєчасне повернення відсотків, а також документи, що підтверджують нарахування штрафу, розмір заборгованості по пені та штрафу станом на 11.05.2015 року документально не підтверджено. Під час дослідження в межах наявних матеріалів, встановлено, що сума заборгованості позивальника ОСОБА_1 , перед ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. додатковим договором №1 від 19.04.2010 року) станом на 11.05.2015 року підтверджується документами бухгалтерського обліку в частині 21557,52 долари США: - за основною заборгованістю по кредиту - 19552,26 долари США; за поточними відсотками - 289,49 доларів США; за простроченими відсотками 1715,77 долари США. У зв`язку із тим, що в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку щодо нарахування та обліку пені за несвоєчасне повернення відсотків, а також документи, що підтверджують нарахування штрафу, розмір заборгованості по пені та штрафу станом на 11.05.2015 року документально не підтверджено. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року станом на 12.05.2015 року містить неузгодженості та в повній мірі не відображає розрахункових даних щодо нарахування та обліку заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. додатковим договором №1 від 19.04.2010 року), а саме: - згідно розрахунку заборгованості станом на 12.05.2015 року відображено погашення основної суми кредиту, починаючи з липня 2008 року до квітня 2032 року в сумі 157 доларів США, останній платіж з кінцевою датою погашення 15.06.2033 року в сумі 98 доларів США, що не узгоджується з п.2.3 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року в якому вказано погашення, починаючи з липня 2009 року (2.3 Позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно починаючи з липня 2009 року в сумі не менше 157 доларів США 00 центів на відкритий йому позичковий рахунок НОМЕР_1 ; - під час дослідження встановлено арифметичну неузгодженість розмірів останніх платежів умовам п.2.3 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року; - визначені в матеріалах справи квитанції на погашення пені в загальній сумі 52,59 грн. (26.10.2010 року - в сумі 41 грн., 22.12.2011 року - сумі 11,59 грн.) не відображено в розрахунках банку станом на 12.05.2015 року. Під час дослідження матеріалів справи не встановлене документальне підтвердження щодо обліку заборгованості по пені та штрафу за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року станом на 12.05.2015 року, а саме: - відсутні виписки щодо нарахування та обліку пені за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків; - в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують нарахування штрафу за «порушення умов договору п.3.3.7, грн.» по кредитному договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року, в тому числі відсутні документальні підтвердження порушення позичальником умов п.3.3.7 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року(«3.3.7 Протягом дії цього договору страхувати предмет застави на користь банку в акредитованих банком страхових компаніях») В результаті експертизи встановлено, що для нарахування процентів у «Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року» станом на 12.05.2015 року використовувалась ставка 13,00 річних. За результатами дослідження наявних документів, встановлено, що позичальник вплачував кредит за період з 17.06.2008 року по 11.05.2015 року по процентній ставці, визначеній умовами кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (у тому числі додаткового договору №1 від 19.04.2010 року), що становила 13,00 відсотків річних. 
       Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 01.10.2018 року №308/10/2018, за результатами експертизи, в межах наявних документів, відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в тому числі з урахуванням п.2.3 договору), встановлено: - реальна процентна ставка на момент укладення договору № № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 15,16 відсотків; абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 83106,29 доларів США. За даними п.1.3 кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 13,00 відсотків річних. В межах наявних матеріалів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року не визначені, що не узгоджується з п.3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупні вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. За результатами експертизи, в межах наявних документів, відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. з урахуванням п.2.3 договору) встановлено: - реальна процента ставка на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 15,16 відсотків та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом (за даними п.1.3 договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 13,00 відсотків); абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 83106,29 доларів США. В межах наявних матеріалів сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна процентна ставка) та сукупна вартість кредиту у грошовому виразі (абсолютне значення подорожчання кредиту) за договором № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року не визначені, що не узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007 року. Крім того, умови договору кредиту не містять детального розпису загальної вартості кредиту для споживача на момент укладення договору, що не узгоджується з пунктом 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». За результатами експертизи, в межах наявних документів, відповідно до умов, викладених на момент укладення кредитного договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року (в т.ч. з урахуванням п.2.3 договору) встановлено: - сукупна вартість кредиту в процентному значенні (реальна процента ставка) на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 15,16 відсотків; сукупна вартість кредиту в грошовому виразі (реальна процентна ставка), на момент укладення договору № 174/08/26Nv від 17.06.2008 року складає 83106,29 доларів США. 
       Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.
       Статтею 610 ЦК України визначено, що невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) визначає як порушення зобов`язання.
       Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
       Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки, що регламентовано ст.554 ЦК України.
       Згідно із ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
       В силу вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
       Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Відповідно до ч. 1 ст.628, ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
       Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» та стягуючи на його користь солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №174/08/26 Nv від 17 червня 2008 року станом на 11.05.2015 року суд виходив із тих обставин, що внаслідок неналежного виконання зобовязань позичальником за договором кредиту утворилась заборгованість, котра підлягає до стягнення із позичальника та поручителя у солідарному порядку. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду однак не погоджується з сумою стягнення з наступних підстав.
       Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
       Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). 
       Пунктом 3.2.2 кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов`язань. 
       Установлено, що 01 квітня 2015 року ПАТ «Банк Форум» на поштові адреси позичальника та поручителя направило вимоги про дострокове виконання зобов`язань з погашення кредитної заборгованості, які останні отримали 10 квітня 2015 року. Зокрема, у вимозі банк вказав, що боржник має заборгованість перед банком у розмірі 21 440,40 дол. США, з яких:19 552,26 дол. США заборгованість за основною сумою кредиту; прострочена заборгованість за процентами - 1 299,19 дол. США; заборгованість по нарахованим відсоткам - 324,79 дол. США, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 264,16 дол. США. Указану заборгованість позичальник та поручитель мали сплатити протягом семи днів від дати відправлення банком такої вимоги.
       Відтак, відповідно до пункту 3.2.2 кредитного договору було достроково змінено строк виконання основного зобов`язання, кінцевий строк виконання якого настав 01 квітня 2015 року.
       Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом та пені, то після 01 квітня 2015 року банк не міг нараховувати такі платежі. 
       Проте суд першої інстанції визнав обґрунтованими розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованих після 01 квітня 2015 року, а саме по 11 травня 2015 року, що є помилковим та не ґрунтується на вимогах закону.
       За вказаних обставин колегія суддів вважає, що не підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованих після 01 квітня 2015 року, а саме по 11 травня 2015 року в сумі 517 доларів США 56 центів (з яких 289 доларів США, 49 центів поточні проценти, 218 доларів США, 88 центів - прострочені проценти та 9 доларів США, 99 центів прострочені проценти).
       Враховуючи вищенаведене рішення суду слід змінити в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором зменшивши суму стягнення з 21 557 (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) доларів США 52 центи до 21 039(двадцять одна тисяча тридцять дев`ять) доларів США 96 центів з яких: 19 552 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят два) долари США 26 центів, основна заборгованість; 1487 (одна тисяча чотириста вісімдесят сім) доларів США 70 центів, заборгованість за простроченими відсотками. 
       Відмовляючи у позові ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції мотивував тим, що у зв`язку із порушенням боржником ОСОБА_1 виконання зобов`язання за спірним кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, використав право достроково стягнути із позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши їм 01 квітня 2015 року вимоги за №4855/12 та за №4857/12 про дострокове виконання зобов`язань та відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати зобов`язаний був пред`явити позов до поручителя, який ним було пред`явлено 27 липня 2015 року. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Суд визнав відсутніми підстави для визнання спірного договору поруки припиненим. 
       Повністю з даним висновком суду погодитись не можна.
       Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
       Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       За змістом частини першої, другої статті 554 ЦК України уразі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.
       Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
       Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того. Встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
       Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
       Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
       Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
       Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України проте, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Пунктом 2.3 кредитного договору передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з липня 2009 року в сумі не менше 157 дол. США.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.
Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (на час виникнення спірних правовідносин).
Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16.
Крім того, правильне застосування частини четвертої статті 559 ЦК України було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), яка у постанові від 13 червня 2018 року виклала висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договором поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком, не з`ясував, чи пред`явив банк вимогу до поручителя у межах шести місяців та по яких платежах порука припинилася. Висновки суду про чинність поруки по всім платежам з огляду на те, що банк звернувся до суду в межах шестимісячного строку після пред`явлення до поручителя відповідної досудової вимоги зроблені з неправильним тлумаченням частини четвертої статті 559 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що позичальником сплачено останній платіж 18 серпня 2014 року, а з досудовою вимогою до поручителя банк звернувся 01 квітня 2015 року що сторонами не заперечується. Таким чином порука є припиненою тільки по платежам, які мали бути сплачені протягом вересня - жовтня 2014 року. По решту платежам порука є чинною з огляду на те, що банк звернувся до суду в межах шестимісячного строку після пред`явлення до поручителя відповідної досудової вимоги.
Враховуючи наведене, рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк форум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» про визнання договору поруки припиненим по платежам, які мали бути сплачені протягом вересня - жовтня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення яким слід визнати припиненою поруку за Договором поруки №129/26/03 від 17.06.2008 року укладеного між ОСОБА_2 (Поручитель) та АКБ «Форум» (Кредитор) по платежам, які мали бути сплачені протягом вересня - жовтня 2014 року. 
Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підставу його недійсності.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1-5 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. 
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору до відома позичальника були належним чином доведені всі необхідні умови договору. Банк виконав належним чином взяті на себе обов`язки, перерахував на рахунок позичальника кредитні кошти. 
ОСОБА_1 власним підписом посвідчив його обізнаність з основними умовами надання кредиту.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 цього Кодексу).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. 
З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції правильно встановив, що кредитний договір підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. А тому, доводи апеляційної скарги щодо недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору є безпідставними.
Разом з тим, обізнаність позивача про умови кредитного договору та добровільне погодження на них не спростовує факту незаконності пункту п. 2.8. щодо визначення в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати комісію та п. 2.10 щодо визначення в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати кошти за обслуговування кредиту згідно кредитного договору №174/08/26 від 17 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ Банк '' Форум''.
Згідно з положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом (в редакції на час укладення кредитного договору), послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
У рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
З огляду на викладене вище, умова договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію та сплачувати кошти за обслуговування кредиту є незаконною, оскільки порушує права позивача. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.
А тому, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсною умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію та сплачувати кошти за обслуговування кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
В решті рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним з інших підстав ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на те, що позивачем не було доведено наявності обставин, наслідком існування яких є визнання кредитного договору недійсним, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Не можуть бути прийняті апеляційним судом твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , що суд не прийняв до уваги висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р., яким встановлено збільшення відповідальності поручителя за договором поруки — реальне збільшення відсоткової ставки із 13 % до 15,16% на що вона, як поручитель при укладенні договору поруки не погодилася, що призводить до припинення поруки на підставі ч.1 ст.559 ЦК України. Зазначені вимоги ОСОБА_2 не були заявлені у суді першої інстанції згідно із її позовом (т.1 а.с.49-53) та не уточнені і не змінені в установленому процесуальним законом порядку протягом розгляду справи по суті, окрім того, висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р. спростовується висновком експерта Київської незалежної судово-експертної установи №2178 від 30.03.2017 року.
Безпідставним вважає колегія суддів посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що він був позбавлений права на отримання повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування, сукупну вартість кредиту інформації, оскільки, права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору). Цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв`язку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору, апелянт також посилається на висновок експерта №308/10/2018 від 01.10.2018р. Однак вказаний висновок не свідчить про те, що в момент підписання оспорюваного договору позивач був введений в оману банком щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення здорожчання кредиту. 
Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. 
Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обману при укладенні оспорюваного договору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).
       Керуючись         ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року змінити в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором зменшивши суму стягнення з 21 557 (двадцять одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) доларів США 52 центи до 21 039 (двадцять одна тисяча тридцять дев`ять) доларів США 96 центів, з яких: 19 552 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят два) долари США 26 центів, основна заборгованість; 1487 (одна тисяча чотириста вісімдесят сім) доларів США 70 центів, заборгованість за простроченими відсотками. 
        Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк форум», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» про визнання договору поруки припиненим по платежам, які мали бути сплачені протягом вересня - жовтня 2014 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення яким зустрічний позов задовольнити частково, визнати припиненою поруку за Договором поруки №129/26/03 від 17.06.2008 року укладеного між ОСОБА_2 (Поручитель) та АКБ «Форум» (Кредитор) по платежам, які мали бути сплачені протягом вересня - жовтня 2014 року.
       Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ Банк '' Форум'' третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними умов п. 2.8. та п. 2.10 кредитного договору №174/08/26 від 17 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ Банк ''Форум'' щодо визначення в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати комісію та кошти за обслуговування кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити частково.
       Визнати недійсними умови п. 2.8. щодо визначення в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати комісію та п. 2.10 щодо визначення в кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати кошти за обслуговування кредиту згідно кредитного договору №174/08/26 від 17 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ Банк '' Форум''.
       В решті рішення суду залишити без змін
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст постанови складено 03 травня 2022 року.
       Головуюча:                                                 Шевчук Г.М.

       Судді:                                                         Костів О.З.

Міщій О.Я.