Справа № 461/9193/21                                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1401/22                                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       24 червня 2022 року                                                        м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Княже місто», яка підписана директором Мінарович Іреною Збігнівною, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Княже місто» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського комунального підприємства «Княже місто» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 66 156 грн 15 коп., моральної шкоди в розмірі 10 000 грн 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що внаслідок падіння елементу фасаду (цегли) на транспортний засіб «Ford Focus», 2011 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 йому було завдано шкоди. Шкода, яка була завдана позивачеві встановлена висновком № 164 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 02 липня 2021 року, в якій визначалось і причина заподіяння такої шкоди, а також заподіяна шкода підтверджується довідками ЛРУП ГУНП у Львівській області. 
Зазначає, що у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, внаслідок допущеної бездіяльності відповідача, будучи міжрегіональним керівником Департаменту державного геологічного контролю скасовано відрядження, внаслідок чого позивач не мав можливості ефективно організовувати робочий процес, що призвело до негативних наслідків. Крім цього, позивач вимушений був вживати заходів для відвернення негативних наслідків завданих збитків, зокрема здійснював пошук деталей до автомобіля, які підлягали заміні чи придбанню нових, пошуку СТО, витрачання часу на звернення в поліцію, на огляд транспортного засобу експертом, звернення, консультації з адвокатом. Внаслідок подій, що відбулися 25 червня 2021 року він перебував у стресі, оскільки в один момент (будучи в автомобілі) міг зазнати значних тілесних ушкоджень, які б могли залишили відбиток на все життя; постійно відбуваються спогади про дану подію; став надмірно настороженим, лякливим, перебуваючи в центральній частині міста постійно є настороженим, напруженим, розуміючи, що з будинків в будь-який момент може впасти той чи інших елемент їх фасадів. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 66 156 грн 15 коп. майнової шкоди та 2 000 грн 00 коп. моральної шкоди.
Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Княже місто» на користь ОСОБА_1 908 грн 00 коп. сплаченого судового збору та 2 600 грн 00 коп. витрат пов`язаних із залученням експерта.
Не погоджуючись з даним рішенням, ЛКП «Княже місто» оскаржило таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведено протиправності дій комунального підприємства і причинного зв`язку між такими діями та спричиненою позивачу шкодою, а тому, відповідно, відсутні підстави для покладення на ЛКП цивільно-правової відповідальності. Так, 25 червня 2021 року близько 15 год. 30 хв. позивач припаркував свій автомобіль біля будинку АДРЕСА_1 . Повернувшись близько 17 години виявив, що належний йому автомобіль пошкоджений внаслідок падіння на нього цегли бід час буревію, який пройшов у центральній частині м. Львова у цей день. На думку апелянта, в даному випадку є місце і факт обставин, що зазначеними договорами передбачені як обставини непереборної сили. Звертає увагу на погодні умови на території м. Львова, району, коли максимальна швидкість вітру 25 червня 2021 року становила 27 м/с та настанови метеорологічного прогнозування, затвердженого наказом № 234 від 11 грудня 2018 року Українського гідрометеорологічного центру. У зв`язку із таким поривом вітру рекомендується припинення руху транспорту на всіх дорогах і вулицях, зберігати підвищену уважність та обережність, слідкувати за повідомленнями про можливе подальше ускладнення погодних умов (за таблицею максимальна швидкість вітру 15-24 м/с).
Крім того, немає жодних свідчень про те, що комин будинку АДРЕСА_2 , з якого у наслідок буревію обвалились елементи цегли, потребував поточного ремонту, скарг мешканців зазначеного будинку щодо руйнування елементів будинку до ЛКП не надходило. Враховуючи вищенаведене Львівське комунальне підприємство «Княже місто» вважає, що в даному випадку падіння елементів з даху будинку АДРЕСА_2 є форс-мажорною обставиною.
Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2022 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
23 червня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Тиховського Т.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судами під час розгляду справи не враховано.
Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, від якого на даний час Велика Палата Верховного Суду не відступала.
При цьому, шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір, а також те, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (правовий висновок викладений в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від: 30 січня 2018 року у справі № 395/1360/15-ц (провадження № 61-77св18),19 вересня 2018 року у справі № 686/3471/17 (провадження № 61-981св18), 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц (провадження № 61-13907св18)).
Листом в.о. голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 16 липня 2021 року № 31-вих-62290 повідомляється, що відповідно до ухвали Львівської міської ради № 4035 від 11 жовтня 2018 року «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м. Львові», управителем будинку визнано ЛКП «Княже місто» до моменту вибору мешканцями форми управління. Станом на 16 липня 2021 року форму управління співвласниками будинку АДРЕСА_2 не вибрано (а.с.13).
Відтак, саме ЛКП «Княже місто» є управителем багатоквартирного будинку, виробником та виконавцем житлово-комунальних послуг, і саме ЛКП «Княже місто» несе відповідальність за його експлуатацію.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки FORD FOCUS з д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а.с.14).
З акту №164 від 29 травня 2021 року вбачається, що судовим експертом Вербовим Володимиром Володимировичем здійснено огляд та опис пошкодження автомобіля FORD FOCUS д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.15).
Згідно висновку експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної згідно договору №164-21 від 26 червня 2021 року, складеного експертом Вербовим Володимиром Володимировичем :
- вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD FOCUS Turnier 1,6, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дослідження становить 66 156 грн 15 коп.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з управління багатоквартирним будинком – результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Також у частині п`ятій вище вказаної статті цього Закону встановлено, по житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюється перелік житлово-комунальних послуг, та зазначається, що до житлово-комунальних послуг належать житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Вищевказана послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» у пункті 1 частини четвертої статті 8 визначено прямий обов`язок забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.
Крім того, статтею 16 зазначеного Закону встановлено, що надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно.
Наказом Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року № 150 затверджено «Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», відповідно до п.1.1.5.1. та п.1.1.5.2. якого передбачено, що утримання будинків і споруд включає в себе - простукування, укріплення окремих цеглин, які загрожують падінню, забивання тріщин у місцях примикання підлоги (даху) балкону до стін.
Відповідно до п.п.1.2.3.1. та п.п.1.2.3.2. Наказу, поточний ремонт по утриманню будівель, включає в себе - простукування, обшивання та укріплення окремих архітектурних деталей, які загрожують падінням та ремонт зовнішньої штукатурки в окремих місцях з відбивання відсталої штукатурки.
Підпунктами 1.2.9.1. та 1.2.9.2. Наказу передбачено, що штукатурні та малярні роботи поточного ремонту передбачають і ремонт штукатурки стін та стель, пошкоджених в окремих місцях у зв`язку з протіканням та іншими подіями аварійного порядку та ремонт сухої штукатурки.
Наказом Державного комітету України з Житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 затверджено «Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій», згідно якого на житлово-експлуатаційні організації покладено обов`язок забезпечувати належне технічне обслуговування жилих будинків.
Технічне обслуговування жилих будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо (п. 2 Наказу).
Так, відповідно до п.п.4.2.1.6. та 4.2.1.3. Наказу, щоб запобігти руйнації облицювання, штукатурки й фарбованих шарів фасаду слід не допускати зволоження стін, атмосферною, технологічною, побутовою вологою. Не допускаються деформації конструкцій, відхилення конструкцій від вертикалій осідання конструкцій, розшарування рядів кладки, руйнація і вивітрювання стінового матеріалу, провисання і випадання цеглин.
Тобто, нормами спеціального законодавства у сфері житлово-комунальних послуг встановлено обов`язок балансоутримувача будинку належним чином виконувати свої зобов`язання щодо утримання будинків і споруд та прибудинкової території для недопущення руйнації фасадів будинків і відповідно до ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зобов`язаний надати таку послуги власними силами або шляхом укладення відповідного договору з юридичними особами на управління майном.
Відповідно до пункту 7 статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають права звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Згідно пункту 3.1.3 Правил благоустрою міста Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, утримання та благоустрій територій підприємств, установ, організацій та ділянок, що перебувають у приватній власності громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд здійснює власник або балансоутримувач цього будинку, або підприємство, установа, організація, з якими балансоутримувач укладе відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій.
Таким чином, Львівське комунальне підприємство «Княже місто», будучи управителем багатоквартирного будинку, виробником та виконавцем житлово-комунальних послуг, зобов`язане забезпечувати управління будинком під АДРЕСА_2 , забезпечити його належні експлуатацію та утримання, зокрема і в частині безпечного функціонування та використання зовнішніх стін будинку. ЛКП «Княже місто» належним чином не виконувало обов`язків по утриманню та ремонту житлового будинку АДРЕСА_2 , в частині безпечного функціонування та використання зовнішніх стін будинку, що призвело до падіння фронтону будинку, чим спричинено пошкодження транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 . А відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ЛКП «Княже місто» є належним відповідачем у справі та має відшкодовувати позивачу майнову шкоду в сумі 66 156 грн 00 коп., яка завдана внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків із управління будинком.
З матеріалів справи убачається, що для визначення майнової шкоди та встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу позивач був вимушений звернутись до судового експерта для надання послуг з проведення експертизи, У зв`язку з чим було укладено Договір № 164-21 від 26 червня 2021 року для визначення шкоди, що завдана пошкодженням майна позивача.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 164 від 02 липня 2021 року ОСОБА_1 здійснена оплата за надані експертні послуги в розмірі 2 600,00 грн.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що і такі витрати вірно стягнуті з відповідача на користь позивача судом першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Аналіз положень статей 11, 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) зазначено, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди встановленню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)».
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції враховував глибину фізичних та душевних страждань позивача, і з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема і того, що позивач втратив можливість безперешкодно використовувати належний йому транспортний засіб, який використовувався, в тому числі і для службових відряджень, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь - яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, прийшов до правильного висновку про стягнення завданої моральної шкоди в сумі 2 000 грн 00 коп.
Покликання ЛКП «Княже місто» в апеляційній скарзі на те, що в даному випадку падіння елементів з даху будинку АДРЕСА_2 є форс-мажорною обставиною, спростовується наступним.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, а саме відсутність сертифікату про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палата, які мали місце на території міста Львова 25 червня 2021 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що наведені відповідачем обставини не доведені, а відтак такі не можна вважати надзвичайними. Такі докази відсутні в матеріалах справи і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Княже місто», яка підписана директором Мінарович Іреною Збігнівною, залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2022 року залишити без змін.
Поновити дію Галицького районного суду м. Львова від 14 квітня 2022 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 червня 2022 року.

Головуючий                                                                С.М. Копняк

Судді:                                                                        С.М. Бойко

                                                                               А.В. Ніткевич