Постанова 
Іменем України
 
23 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 643/15237/18
провадження № 61-11410св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2021 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2021 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна.
Позов мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 1995 року майже 23 роки. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна донька - ОСОБА_3 . 
Відповідач визнаний батьком дитини й вони проживають разом. 
Весь цей час сторони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.
Відповідач є підприємцем, здійснює автоперевезення, має власні автомобілі.
Позивач допомагала чоловіку в скрутні часи, разом розвивали сімейний бізнес, тому спірні автомобілі, які зареєстровані за відповідачем, є об`єктом права спільної сумісної власності. 
Просила:
встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача з 1995 року до 2018 року, поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності;
визнати за нею право власності на автомобілі: MERSEDES-BENS SPRINTER 313 CDI 2148, (2000), білий, номер кузова НОМЕР_1 ; державний номерний знак НОМЕР_2 ; DAEWOO NEXIA 1498, (2007), червоний, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; державний номерний знак НОМЕР_5 ; VOLKSWAGEN LT 46 2461, (2002), білий, номер двигуна НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 ; DAEWOO LANOS 1498, (2003), сірий, номер двигуна НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 ; припинити за відповідачем право власності на ці автомобілі;
визнати за відповідачем право особистої приватної власності на автомобілі: DAEWOO SENS 1299, (2003), червоний, номер двигуна НОМЕР_12 , номер кузова НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , VECO 391 E 9500, (1996), білий, номер шасі НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 , MAN 16.360 НОМЕР_17 , (1992), зелений, номер двигуна НОМЕР_18 , номер шасі НОМЕР_19 , державний номерний знак НОМЕР_20 ; 
припинити право спільної сумісної власності на автомобілі: MERSEDES-BENS SPRINTER 313 CDI 2148, (2000), білий, номер кузова НОМЕР_1 ; державний номерний знак НОМЕР_2 , DAEWOO NEXIA 1498, (2007), червоний, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; державний номерний знак НОМЕР_5 , VOLKSWAGEN НОМЕР_21 , (2002), білий, номер двигуна НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , DAEWOO LANOS 1498, (2003), сірий, номер двигуна НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням від 29 травня 2019 року Московський районний суд м. Харкова позов задовольнив. 
Встановив факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1995 року до 2018 року. 
Поділив спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яке є об`єктом спільної сумісної власності. 
Визнав за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобілі: MERSEDES-BENS SPRINTER 313 CDI 2148, (2000), білий, номер кузова НОМЕР_1 ; державний номерний знак НОМЕР_2 , DAEWOO NEXIA 1498, (2007), червоний, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; державний номерний знак НОМЕР_5 ; VOLKSWAGEN LT 46 2461, (2002), білий, номер двигуна НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 ; DAEWOO LANOS 1498, (2003), сірий, номер двигуна НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 .
Припинив за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на ці автомобілі. 
Визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на автомобілі: DAEWOO SENS 1299, (2003), червоний, номер двигуна НОМЕР_12 , номер кузова НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 , IVECO 391 E 9500, (1996), білий, номер шасі НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 , MAN 16.360 НОМЕР_17 , (1992), зелений, номер двигуна НОМЕР_18 , номер шасі НОМЕР_19 , державний номерний знак НОМЕР_20 .
Припинив право спільної сумісної власності на автомобілі: MERSEDES-BENS SPRINTER 313 CDI 2148, (2000), білий, номер кузова НОМЕР_1 ; державний номерний знак НОМЕР_2 , DAEWOO NEXIA 1498, (2007), червоний, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; державний номерний знак НОМЕР_5 ; VOLKSWAGEN НОМЕР_21 , (2002), білий, номер двигуна НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_22 ; DAEWOO LANOS 1498, (2003), сірий, номер двигуна НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 .
Витребував у ОСОБА_2 технічну документацію на зазначені вище автомобілі, визнані на праві особистої приватної власності за ОСОБА_1 , зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (їх належним чином завірені копії). 
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 4 405,00 грн.
Рішення місцевий суд мотивував доведеністю проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1995 року до вересня 2018 року.
Вважав придбані за зазначений період автомобілі спільним майном, яке набуте сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та яке має бути поділене між сторонами в рівних частках.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
На рішення місцевого суду  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. 
Рішення суду першої інстанції також оскаржила особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_4 .
Постановою від 23 березня 2021 року Харківський апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року скасував та ухвалив нове.
Відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна.
Апеляційний суд мотивував постанову придбанням спірного майна відповідачем у період з лютого 2016 року до 2018 року та недоведеністю проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений період.
Вважав недоведеним придбання спірного майна відповідачем під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до часу придбання спірного майна не породжує юридичних наслідків для сторін, тому підстав для задоволення вимог у цій частині немає.
Додатковою постановою від 21 травня 2021 року Харківський апеляційний суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає застосування судами статті 74 СК України без урахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України: від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 23 вересня 2015 року у справі                        № 6-1026цс15, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 , від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15, а також постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі                         № 619/5624/14-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 204/8558/14-ц, від 20 грудня 2019 року у справі № 761/3086/17 та від 19 лютого 2020 року у справі № 405/3904/17.
Крім того, особа, яка подала касаційну скаргу, оскаржила судові рішення з підстав, передбачених частинами першою та третьою статті 411 ЦПК України.
Касаційну скаргу мотивувала тим, що суд апеляційної інстанції не встановив  фактичних обставин справи, від яких залежить їх правильне вирішення, та не надав доказам належної правової оцінки, тому дійшов передчасного висновку, що вимоги позивача є недоведеними.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили та сторони не заперечували факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1995 року.
Сторони мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
25 березня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 46,0 кв. м, загальною площею 65,2 кв. м.
Ця квартира є об`єктом права спільної часткової власності сторін, належить їм по Ѕ частині.
Суд апеляційної інстанції встановив, що за ОСОБА_2 зареєстровані транспортні засоби, а саме: MERSEDES-BENS SPRINTER 313 CDI 2148, (2000), білий, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , на обліку з 24 листопада 2017 року; DAEWOO NEXIA 1498, (2007), червоний, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; державний номерний знак НОМЕР_5 на обліку з 15 листопада 2017 року; DAEWOOSENS 1299, (2003), червоний, номер двигуна НОМЕР_12 , номер кузова НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 на обліку з 31 жовтня 2017 року; VOLKSWAGEN LT 46 2461, (2002), білий, номер двигуна НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 на обліку з 17 жовтня 2017 року; ІVECO 391 E 9500, (1996), білий, номер шасі НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_16 на обліку з 22 серпня 2017 року; DAEWOO LANOS 1498, (2003), сірий, номер двигуна НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_11 на обліку з 08 червня 2017 року; MAN 16.360 11967, (1992), зелений, номер двигуна НОМЕР_18 , номер шасі НОМЕР_19 , державний номерний знак НОМЕР_20 на обліку з 10 лютого 2016 року.
Загальна вартість цих автомобілів становить 1 127 964,00 грн відповідно до незалежної оцінки транспортних засобів станом на 14 листопада 2018 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Межі розгляду справи судом 
Підставою для відкриття касаційного провадження є:
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);
пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржене з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу).
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач підтвердила належними та допустимими доказами, що з 1995 року до вересня 2018 рік вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. Придбані за цей період автомобілі є спільним майном, яке набуте сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та має бути розподілене між сторонами в рівних частках.
Разом з тим суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, виходив з того, що спірне майно придбане відповідачем у період з лютого 2016 року до 2018 року, проте належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цей період проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу відсутні.
Доказів того, що спірне майно придбане відповідачем під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач суду не надала.
Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до часу придбання спірного майна не породжує юридичних наслідків для сторін, отже підстав для задоволення позову немає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції.
Спірними у справі є правовідносини, в тому числі, які виникли до набрання чинності ЦК України та СК України, тобто до 01 січня 2004 року, оскільки позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача з 1995 року до 2018 року.
Зазначені правовідносини регулюються як положеннями КпШС України та ЦК Української РСР в редакції 1963 року, так і положеннями СК України.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Згідно з положеннями пункту 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідач ОСОБА_2 не заперечував факт свого проживання з позивачем з 1995 року. Проте зазначав, що починаючи з січня 2011 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, перестали проживати разом та вести спільне господарство.
Разом з тим інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений СК України, який набрав чинності лише 01 січня 2004 року.
До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.
КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року, не містив норм, які регулюють режим спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.
На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України.
Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сторони не заперечують факт спільного проживання з 1995 року.
Однією з умов встановлення такого факту є мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1995 року до 2018 року її та відповідача, необхідно для поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.
Відповідно до частин першої, другої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
За змістом зазначеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Матеріали справи свідчать про те, що спірне майно придбане відповідачем у період з лютого 2016 року до 2018 року.
Відмовляючи у позові за недоведеністю, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цей період.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 89 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доказів того, що спірне майно придбане відповідачем під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач суду не надала.
Оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу до часу придбання спірного майна не породжує юридичних наслідків для сторін, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо неврахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах
Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами статті 74 СК України без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України: від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 23 вересня 2015 року у справі                        № 6-1026цс15, від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 , від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15, а також постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі                         № 619/5624/14-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 204/8558/14-ц, від 20 грудня 2019 року у справі № 761/3086/17 та від 19 лютого 2020 року у справі № 405/3904/17.
Разом з тим постанова суду апеляційної інстанції не суперечить висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України: від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, від 03 червня 2015 року у справі  № 6-38цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, від 08 червня 2016 року у справі             № 6-2253цс15, а також постановах Верховного Суду: від 18 квітня 2018 року у справі № 619/5624/14-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 204/8558/14-ц, від 20 грудня 2019 року у справі № 761/3086/17 та від 19 лютого 2020 року у справі № 405/3904/17.
У справах № 6-79цс13, № 6-1026цс15, № 6-2333цс15, № 6-2253цс15, № 619/5624/14-ц, № 204/8558/14-ц, № 761/3086/17 викладені висновки щодо застосування норм у подібних правовідносинах, проте зазначені справи та ця справа мають різні встановлені фактичні обставини, оскільки у цих справах доведено придбання майна під час проживання однією сім`єю.
Само по собі посилання на неоднакове застосування положень ЦК України у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини третьої статті 411 цього Кодексу).
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Оскільки підставу для касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, визнали необґрунтованою, а підстави для скасування рішення, передбачені пунктами 1 та 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, є похідними, то такі підстави не можуть братись до уваги, як неприйнятні.
Щодо підстави для скасування судових рішень зпідстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягаю обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Доводи касаційної скарги щодо того, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу за відсутністю представника позивача, є безпідставними, оскільки справу розглянуто за відсутності представника, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить подання клопотання про відкладення розгляду справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та додаткову постанову апеляційного суду - без змін.
Судові витрати
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Касаційну скаргу залишено без задоволення, а тому підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.
Оскільки ухвалою від 13 липня 2021 року зупинено виконання додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 21 травня 2021 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цього судового рішення.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного суду від 23 березня 2021 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2021 року залишити без змін.
Поновити виконання додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 21 травня 2021 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий  	  І. М. Фаловська 	
  Судді:	  В. М. Ігнатенко     С. Ю. Мартєв      В. В. Сердюк      В. А. Стрільчук