ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua
Головуючий у першій інстанції: Добрівська Н.А.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.
                                                                   
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2022 року                                                                                    Справа № 640/15620/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства оборони України,

третя особа на стороні Відповідача,
яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:
                               ІНФОРМАЦІЯ_1 

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення МОУ про відмову Позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 08 квітня 2019 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25 червня 2019 року № 82;
- зобов`язати Відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги з урахуванням права позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 08 квітня 2019 року з урахуванням проведених виплат та факту подання позивачем усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом з часу первинного встановлення Позивачу інвалідності ІІІ групи до дня встановлення йому іншої групи інвалідності (I групи) минуло понад два роки, а тому він не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Разом з тим, приходячи до таких висновків, судом першої інстанції було враховано правову позицію судової Верховного Суду, викладену в постанові від 03.11.2020 по справі № 240/4982/19.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою його позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог позивач посилається на те, що підвищення групи інвалідності в контексті отримання одноразової грошової допомоги в даному випадку не може обмежуватися дворічним терміном.
Також, на думку апелянта, оскаржуване ним рішення МОУ не відповідає критеріям, установленим Законом № 2011-ХІІ, а тому є протиправним.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому. 
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2022 та від 06.05.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких він просить прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, від третьої особи надійшло клопотання про заміну її на правонаступника, яким є Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2022 зазначене клопотання було задоволено та замінено третю особу на її процесуального правонаступника.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач проходив дійсну військову службу в період з 20.11.1969 по 25.04.1992; проходив службу в республіці Афганістан у в/ч пп39676 з 06.09.1981 по 02.10.1983.
Під час первинного огляду МСЕК Позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 2-18 АА №217940 від 07 липня 1994 року).
22.03.2019 під час повторного огляду органами МСЕК Позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 12ААБ №377243 від 22 березня 2019 року).
Позивач звернувся до Сумського ОВК із заявою від 19.04.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням другої групи інвалідності, захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 21.06.2019 № 82, затвердженого міністром оборони України С. Полтораком 25.06.2019, за наслідками розгляду документів комісія дійшла висновку про відмову у призначенні Позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності; під час встановленні інвалідності у 1994 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вищої групи, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону № 2232-ХІІ.
Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI).
З метою реалізації норм статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975.
Пунктом 3 Порядку № 975 у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, частину четверту статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено, що в разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що моментом виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення інвалідності.
Тому, застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення Позивачу ІІ групи інвалідності, оскільки саме щодо виплати ОГД у зв`язку зі встановленням вказаної групи він звернувся до відповідача з відповідною заявою і саме з цього приводу виникли правовідносини, що є спірними в цій справі.
Разом з тим, законодавством, чинним на дату установлення позивачу ІІ групи інвалідності та станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності може бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. 
При цьому, такий строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. 
Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 01.01.2014, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).
Тож, особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.  
Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі Судової палати Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при вирішенні цього спору.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що після встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (1994 рік) до встановлення йому вищої групи – ІІ (2019 рік) сплив дворічний строк, що виключає правові підстави для призначення йому ОГД у розмірі, який передбачено законодавством при встановленні ІІ-ї групи інвалідності. 
При цьому, апеляційний суд відзначає, що саме такі обставини стали підставою для відмови Міноборони Позивачу у призначенні спірної допомоги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні достатні правові підстави для виплати Позивачу ОГД у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ-ї групи, а тому позов у цій справі задоволенню не підлягає.
Доводи Апелянта про те, що підвищення групи інвалідності в контексті отримання одноразової грошової допомоги в даному випадку не може обмежуватися дворічним терміном, колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище.
Твердження Апелянта про те, що оскаржуване ним рішення МОУ не відповідає критеріям, установленим Законом № 2011-ХІІ, а тому є протиправним, також є необґрунтованими і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до правильного вирішення спору в цілому.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року – без змін.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 07.06.2022.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель 

Судді:                                                                      О.В. Карпушова

                                                                                                       Є.І. Мєзєнцев