П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/11154/21	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
                             П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-               Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов від 16.09.2021 року №306142, №306143, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

          «ТОВ АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» звернулось до адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки з вимогою визнати протиправним та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів №306142 від 16.09.2021 року та №306143 від 16.09.2021 року.
          Свої позовні вимоги товариство обґрунтувало тим, що позивач перевозив вантаж пшеницю врожаю 2021 року, який є подільним. Правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними. Перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі, а перевезення подільного вантажу не допускається взагалі. Чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу. Оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозить подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за відсутність такого дозволу.
          Крім того, позивач зазначає, маса транспортного засобу взагалі не перевищувала більше як на 2 відсотки норматив, а тому транспортний засіб не може вважатися великоваговим.
          Також позивач зауважив, що у відповідача відсутня затверджена методика зважування навантаження на вісь транспортного засобу. Процес зважування транспортного засобу у русі передбачає поосьовий заїзд тягача і причепа на платформу ваг. Така процедура проведена без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати однозначних та достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил.
          Щодо постанови №306142, то позивач зазначив, що під час перевірки інспектори не сканували дані тахокарт і не вимагали надання індивідуальної контрольної книжки водія. За відсутності в акті перевірки опису допущеного позивачем порушення, вважається недоведеним порушення позивачем абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344. Оскаржувана постанова не відповідає принципу обґрунтованості. Переліком документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не передбачено наявність такого документу, як протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, яке здійснює перевезення вантажу в межах території України, до позивача не може бути застосовано адміністративно-господарський штраф. Закон України «Про автомобільний транспорт» містить вимоги щодо наявності тахографу під час управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень та відповідальність за їх відсутність. Докази здійснення позивачем міжнародних автомобільних перевезень у відповідача відсутні.
          Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у відзиві. Під час здійснення рейдової перевірки інспекторами було встановлено факт перевищення вагових норм на одиночну вісь від 5 до 10 відсотків, та відсутність протоколу повірки та адаптації тахографа.
          Дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у позивача був відсутній.
          Відповідно до вимог п.6.1, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водії колісних транспортних засобів передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.
          Відсутність затвердженої методики не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів. Крім того, законодавством не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних, або наливних вантажів.
          Взагалі переміщення вантажу під час руху не допустимо, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху. Згідно чинного законодавства та жодним вітчизняним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з Правил дорожнього руху при перевезенні сипучих вантажів.
          В судовому засіданні 28.12.2021 року представник позивача підтримав позицію, викладену у позовної заяві, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
          Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» (вул. Решетєєва, 2, Нова Одеса, Миколаївська область, 56602 42586189) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Перемоги, 14, Київ,01135 39816845) відмовлено.
          Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та не в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи, які мають значення для розгляду справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
          Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

          Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» зареєстровано юридичною особою 01.11.2018 року. Основним видом діяльності товариства є вантажний автомобільний транспорт.
           17.07.2021 року товариство здійснювало вантажне перевезення пшениці врожаю 2021 року на автомобілі MAN НОМЕР_1 з напівпричепом за маршрутом Миколаїв-Одеса, по автомобільній дорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ.
          Відповідно до товарно-транспортної накладної №17 від 16.07.2021 року повна маса автомобіля складала 40 020 кг.
          На 21 км автодорозі М-14, автомобіль позивача був зупинений під час рейдової перевірки Укртрансбезпеки, та здійснено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.
          Під час перевірки проведено зважування транспортного засобу та встановлено, що повна маса складає 39 300 кг, навантаження на осі: 1) 7,25 2) 11,95; 3) 6,45; 4) 6,8; 5) 6,85, габарити відповідають нормі.
          Таким чином, виявлено перевищення навантаження на одиночну вісь на 8,64%.
          Крім того, під час перевірки водієм не надано протоколу перевірки та адаптації тахографа, індивідуальної контрольної книжки водія.          
          За результатами рейдової перевірки співробітниками Укртрансбезпеки складено Акт перевірки №291396.
           16.09.2021 року уповноваженою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №306143 за допущення порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абз. 14 ч.1 ст.60 Закону, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу MAN НОМЕР_1 (акт №291396).
           16.09.2021 року уповноваженою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №306142 за допущення порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачене абз. 3 ч.1 ст.60 Закону, надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу MAN НОМЕР_1 , індивідуально-контрольної книги водія ОСОБА_1 (акт №291396).
          Не погоджуючись з оскаржуваними постановами, позивач оскаржив їх в судовому порядку.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне. 
Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до вимог ст.29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).
За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту Відповідно до вимог п.1.10 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.
Відповідно до вимог п.22.5 Правил за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Відповідно до вимог п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 року рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Відповідно до вимог п.3 Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Питання проведення габаритно-вагового контролю врегульоване Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року.
Відповідно до вимог п.15 Порядку контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Відповідно до вимог п.20 Порядку за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.
Відповідно до вимог п.п.21.-25 Порядку у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.
У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.
Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.
У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.
Таким чином, відповідно до вимог Законів України «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», Правил дорожнього руху, Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні та Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, відповідач уповноважений та має право проводити дії щодо габаритно-вагового контролю великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.
Абзацом 14 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як зазначає позивач, ТОВ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» здійснювало вантажне перевезення пшениці врожаю 2021 року, вантаж є подільним. Стосовно доводів сторони позивача про те, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів вважає, що перевезення неподільного або подільного вантажу, жодним чином не впливає на питання відповідальності перевізника за порушення габаритно-вагових параметрів.
Законодавство не містить виключень або послаблень для перевезення подільних вантажів. Навпаки, порушення вагових обмежень, щодо подільних вантажів, взагалі не допускається, а тому законодавцем навіть не передбачено можливості видачу дозволу на участь у дорожньому русі.
Неможливість отримання такого дозволу, не є підставою для звільнення від відповідальності за ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
У видачі дозволу може бути відмовлено, і з інших підстав (подання перевізником не у повному обсязі документів, необхідних для одержання дозволу, виявлення в документах, поданих перевізником, недостовірних відомостей), але це не означає, що така відмова, в подальшому звільнить перевізника від відповідальності.
У цьому випадку законодавство покладає саме на перевізника відповідальність отримання такого дозволу на участь у дорожньому русі.
Причини відсутності такого дозволу (відмова у видачі або взагалі неможливість його видачі) не мають ніякого значення для кваліфікації дій перевізника за ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.
Станом на 17.01.2021 року позивач здійснював вантажне перевезення з перевищенням максимально нормативно допустимого навантаження на одиночну вісь - 11,95 т, при допустимих 11 т. При цьому, дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у ТОВ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» не було.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях позивача вбачається склад правопорушення, передбаченого абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у редакції станом на виявлення правопорушення.
Щодо Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 року №1534-IX, який набув чинності 01.10.2021 року та який по іншому виклав диспозиції зокрема абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», то зазначене необхідно тлумачити на те, що відповідальність за відсутність дозволу у тому числі і при перевезенні подільних вантажів, існувала завжди, а з 01.10.2021 року законодавець більш чітко виклав свою думку щодо цього, щоб уникнути спірної судової практики з цього приводу, зокрема, на яку посилається позивач.
Колегія суддів також не приймає аргументи ТОВ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» про переміщення вантажу під час руху транспортного засобу, що начебто вплинуло на навантаження на вісь.
Так, посилання апелянта на те, що вантаж, який перевозився (пшениця врожаю 2021 року), є сипучим, у зв`язку із чим його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, то колегія суддів вважає такі посилання помилковими, оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6км на годину, водночас така швидкість руху не може призвести до зміщення вантажу.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на ділянках дороги, де здійснюється габаритно-ваговий контроль розміщуються попереджувальні інформаційно-вказівні знаки (габаритно-ваговий контроль), знаки пріоритету (знак 2.2. «Стоп»), заборонні знаки (знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50км/год») про допустиму швидкість транспортного засобу, що виключає можливість екстреного гальмування при проведенні габаритно-вагового контролю.
Відповідно до п.2.3 Правил дорожнього руху водій перед виїздом повинен перевірити і забезпечити правильність розміщення та кріплення вантажу.
Відповідно до п.12.1 під час вибору в установлених межах швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до п.22.3 Правил перевезення вантажу дозволяється за умови, що він не наражає на небезпеку учасників дорожнього руху, не порушує стійкості транспортного засобу і не утруднює керування ним.
Тобто, відповідно до вимог Правил дорожнього руху, саме на водія-перевізника покладається обов`язок закріплення вантажу таким чином, щоб не порушувати вимоги в тому числі і максимального навантаження на вісь.
Якщо під час перевезення, у тому числі подільного вантажу, було допущено перевищення максимально нормативно допустимого навантаження на вісь, очевидно, що водієм було допущено порушення Правил дорожнього руху.
Отже, посилання апелянта у цьому випадку на поганий стан доріг, які могли призвести до переміщення вантажу, та збільшення навантаження на вісь, на переконання суду є очевидною зухвалістю), оскільки вимоги щодо обмеження максимального навантаження на вісь саме і передбачені для збереження доріг від руйнування від перевантаженого транспорту.
Навіть з товарно-транспортної накладної №17 від 16.07.2021 року вбачається, що повна маса автомобіля складала 40 020 кг, тобто більше на 20 кг ніж дозволено Правилами дорожнього руху.
Так, звісно зазначене перевищення на 20 кг є меншим ніж на 2%, а тому не тягне відповідальності, але воно вказує, що позивач завантажив транспортний засіб більше дозволеного, навіть і не намагався уникнути випадку, при якому в дорозі можливо виникне перевантаження на вісь.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.12.2021 року у справі №420/3371/21, з аналогічними обставинами та аргументами сторін.
Що стосується доводів апелянта про відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі та вказане є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, то колегія суддів зазначає, що вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п.19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017 року на підставі постанови КМУ за №671 від 30.08.2017 року.
Отже, оскільки п.19 Порядку №879 виключено, то наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ТОВ «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» в частині скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №306143 від 16.09.2021 року.
Відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до вимог п.1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення вантажів колісними транспортними засобами.
Відповідно до вимог п.6.1 Положення, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до вимог п.6.3. Положення, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Відповідно до вимог п.7.1. Положення, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Відповідно до вимог п.2.7 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 року №385, за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.
Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше.
ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.
Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу та індивідуально-контрольної книги водія це документи, які відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинні бути під час здійснення вантажних перевезень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в цій частині (скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №306142 від 16.09.2021 року) позов також не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
                    Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІ ТРАНС СІСТЕМС» залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.