УХВАЛА

08 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 420/7530/21
адміністративне провадження № К/990/13650/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 
на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року 
у справі №420/7530/21 
за позовом ОСОБА_1 
до Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, висновку
ВСТАНОВИВ :
До Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №420/7530/21, предметом розгляду якої є:
- визнати протиправним та скасувати рішення УДМС України в Херсонській області від 30 листопада 2015 року «Про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати висновок ГУ ДМС України в Одеській області, згідно до якого прийнято рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого ОСОБА_1 за його заявою від 29 грудня 2020 року, зобов`язавши ГУ ДМС України в Одеській області оформити паспорт громадянина України замість втраченого.
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 25 жовтня 2021 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Управління державної міграційної служби України в Херсонській області від 30 листопада 2015 року «Про скасування рішення УМВС України в Херсонській області від 26 грудня 2008 року про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» відносно ОСОБА_1 ».
Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого громадянину України ОСОБА_1 за його заявою від 29 грудня 2020 року.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити паспорт ОСОБА_1 замість втраченого.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Херсонській області  залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року по справі №420/7530/21 в частині визнання протиправними дії ГУ ДМС в Одеській області щодо відмови в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого громадянину України ОСОБА_1 за його заявою від 29.12.2020 року та зобов`язання ГУ ДМС в Одеській області оформити паспорт ОСОБА_1 замість втраченого   скасовано.
В означеній частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування висновку ГУ ДМС України в Одеській області, згідно до якого прийнято рішення про відмову в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого ОСОБА_1 за його заявою від 29 грудня 2020 року, зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області оформити паспорт громадянина України замість втраченого  задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ГУ ДМС України в Одеській області в особі Малиновського районного відділу в оформленні ОСОБА_1 паспорта громадянина України у вигляді ІD - картки замість втраченого, викладену в Листі за №5114-141/5114.1-21 від 30 січня 2021 року.
Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області в особі Малиновського районного відділу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2020 року і прийняти відповідне рішення відповідно до вимог Порядку оформлення, видачі, обміну. пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 302, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, код ЄДРПОУ 37811384) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року по справі №420/7530/21 - залишено без змін.
Не погоджуючись   з такими судовими рішенням суду першої та апеляційної інстанції, відповідачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Скаржником в касаційній скарзі зазначено, що оскаржувані судові рішення підлягають касаційному оскарженню, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального (Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ, Указу Президента України «Про затвердження Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень» від 27 березня 2001 року № 215), Постанова Кабінету міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України») та процесуального права та процесуального права (статті 7, 90, 242, 246, 317 КАС України).
Проте, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Касаційна скарга не містить належних посилань на конкретним підпунктом частини четвертої статті 328 КАС України.
В той же час, Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №420/7530/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, висновку- повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова