ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року	Львів	Справа № 260/2739/21 пров. № А/857/4577/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                 Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання                Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівського районного центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі № 260/2739/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного центру комплектування та соціальної підтримки про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції –Гаврилко С.Є.,
час ухвалення рішення – 05.01.2022 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 17.01.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Духновича, б.89), в якому просить: "1. Відкрити провадження по справі; 2. Скасувати наказ військового комісара Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 159 від 23.06.2021 року "Про накладання дисциплінарного стягнення на працівника Збройних Сил України М. Наумову"; 3. Стягнути з відповідача на мою користь судові витрати з оплати судового збору та витрати на правничу допомогу".
Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2020 році позивач була прийнята на посаду провідного спеціаліста призову Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки та ознайомлена з її посадовою інструкцією. З моменту працевлаштування виконувала належним чином свою роботу, жодних питань щодо невиконання або неналежного виконання позивачем посадових обов`язків не виникало. 16 червня 2021 року на вимогу військового комісара позивачем було написано в довільній формі розпорядок свого робочого дня та роботу яку остання виконує кожного робочого дня. Після чого, 18 червня 2021 року позивача було повідомлено про проведення дисциплінарною комісією дисциплінарного провадження щодо незнання та невиконання посадових обов`язків позивачем. За наслідками проведеного дисциплінарного провадження  військовим комісаром було застосовано дисциплінарне стягнення до позивача у виді догани за проступок передбачений статтею 65 частиною 2 пунктом 5 Закону України "Про державну службу". Позивач вважає наказ № 159 від 23 червня 2021 року про застосування дисциплінарного стягнення є безпідставним, необґрунтованим та протиправним, через відсутність доказів неналежного виконання посадових обов`язків, та таким, що виданий з грубим порушенням вимог діючого законодавства.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі № 260/2739/21 позовні вимоги задоволено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 16 червня 2021 року військовий комісар Мукачівського об`єднаного міською територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою контролю за виконанням державними службовцями посадових обов`язків, у зв`язку і неналежним виконанням завдань, відділенням призову Мукачівського ОМ ТЦК та СП провів опитування особового складу на предмет знання та виконання своїх функціональних обов`язків. За результатами опитування з`ясувалось, що працівник Збройних Сил України ОСОБА_1 , не знає третини обов`язків, які повинна була виконувати, натомість виконувала обов`язки, не передбачені посадовою інструкцією, про що не повідомила військовою комісара, а саме про те, що їй було доручено виконувати обов`язки які не передбачені посадовою інструкцією. У зв`язку з чим, військовим комісаром було прийнято рішення про проведення дисциплінарною провадження щодо позивача, за результатами якого, за допущення державним службовцем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 65 частиною 2 пунктом 5 Закону України "Про державну службу" позивачу було оголошено догану.
Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі № 260/2739/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги в справі, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, чому до позивача застосовано більш суворіший вид стягнення - догану та не використано можливість для застосування менш суворого. Більш того, в ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що позивачем вчинено дійсно дисциплінарний проступок, який вказує на навмисне неналежне виконання ним своїх посадових обов`язків, що заслуговує на застосування найсуворішого виду стягнення.
Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач перебувала на посаді провідного спеціаліста відділення призову Мукачівського об`єднаного міською територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 31 жовтня 2020 року.
Як вказує відповідач, 16 червня 2021 року військовий комісар Мукачівського об`єднаного міською територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою контролю за виконанням державними службовцями посадових обов`язків, у зв`язку і неналежним виконанням завдань, відділенням призову Мукачівського ОМ ТЦК та СП провів опитування особового складу на предмет знання та виконання своїх функціональних обов`язків. 
На виконання вказаного, позивачем було складено розпорядок свого робочого дня та зазначено роботу, яку остання виконує кожного робочого дня. Зокрема, ОСОБА_1 вказала про виконувані нею обов`язки, а саме: відбір особових справ на передачу; звірка з підприємством; прийом громадян; ведення журналів вхідних та вихідних документів; архівне та службове діловодство відділення (а.с.а.с. 15, 64).
18 червня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про проведення дисциплінарної комісії щодо незнання та невиконання посадових обов`язків (а.с. 68).
Судом встановлено, що 23 червня 2021 року відбулось засідання дисциплінарної комісії Мукачівського об`єднаною міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на якому було досліджено матеріали дисциплінарної справи, заслухано пояснення ОСОБА_1 та, враховуючи не знання функціональних обов`язків, а відповідно й не виконання свої функціональних обов`язків, систематичне залишення робочого місця не відпросившись від військовою комісара, що вплинуло на невиконання відділенням призову Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки планового завдання Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки по призову на строкову військову службу, дисциплінарна комісія Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки надала пропозицію військовому комісару Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за допущення державним службовцем працівником Збройних Сил України ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого статтею 65 частиною 2 пунктом 5 Закон України "Про державну службу" оголосити догану (а.с.а.с. 69-72).
Відповідним наказом військового комісара Мукачівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 159 від 23 червня 2021 року "Про накладання дисциплінарного стягнення на працівника Збройних Сил України М. Наумову" за незнання функціональних обов`язків, що призвело до неналежного їх виконання на підставі статті 65 частини 2 пункту 5 та статті 66 частини 3 Закон України "Про державну службу" позивачеві було оголошено догану (а.с. 12).
Не погодившись із таким рішенням, позивач звернулася із цим позовом до суду.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус позивача як державного службовця, а також підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, врегульовано Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, який набув чинності з 01 травня 2016 року (далі - Закон №889-VІІІ), Кодексом законів про працю України.
Відповідно до ст. 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно із ч. 2 ст. 9 Закону № 889-VIII регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах митного контролю здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Статтею 64 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 65 Закону № 889-VIII обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; 4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; 5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.
Частиною 1 ст. 66 Закону № 889-VIII передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону № 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Згідно із ч. 1-3 ст. 67 Закону №889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
Частинами 1, 10, 11 ст. 69 Закону №889-VIIІ передбачено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення (частини перша, друга статті 77 Закону № 889-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Згідно з ч. 2 ст. 37 Закону № 889-VIII дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Частиною 3 ст. 37 Закону № 889-VIIІ передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону № 889-VIII визначено чіткий перелік елементів, які повинна містити дисциплінарна справа.
Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону №889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Закону №889-VІІІ перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.
Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.
Частиною 2 ст. 77 Закону № 889-VIII передбачено, що у рішенні про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Отже, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.
За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державну службу».
З викладеного слідує, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.
При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
Зі змісту пропозиції дисциплінарної комісії щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності резюмується, що дисциплінарний проступок, вчинений позивачем, полягав у неналежному виконанні покладених на неї службових обов`язків провідного спеціаліста відділенням призову Мукачівського ОМ ТЦК та СП, натомість ОСОБА_1 виконувала обов`язки, не передбачені посадовою інструкцією (а.с. 72).
При цьому, сама суть порушення фактично зводилася до того, що позивачем було складено лист в довільній формі на вимогу військового комісару про розпорядок свого робочого дня та роботу, яку остання виконує кожного робочого дня, за наслідком якого відповідачем було відкрито дисциплінарне провадження у зв`язку із незнанням третини обов`язків, які повинна була виконувати, натомість виконувала обов`язки, не передбачені посадовою інструкцією.
Як було вже зазначено судом, ОСОБА_1 , зокрема вказала про виконувані нею обов`язки, а саме: відбір особових справ на передачу; звірка з підприємством; прийом громадян; ведення журналів вхідних та вихідних документів; архівне та службове діловодство відділення (а.с.а.с. 15, 64).
З посадової інструкції провідного спеціаліста відділення призову вбачається, що позивач ознайомлена з її змістом (а.с. 13).
Те, що позивач не вказав повного переліку функціональних обов`язків, що передбачені вказаною посадовою інструкцією, свідчить, на думку відповідача, про незнання та, відповідно, невиконання провідним спеціалістом відвідання призову ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, передбачених у посадовій інструкції, у зв`язку з чим винесений оскаржуваний наказ. 
Як вже встановлено судом, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків, що виявилося у незнанні функціональних обов`язків.
Суд зазначає, що не зазначення позивачем у письмових поясненнях повного переліку функціональних обов`язків, не свідчить про те, що позивач не виконувала  посадові обов`язки, передбачених у її посадовій інструкції. 
Доказів того, що позивачем не було виконано обов`язки, які зазначені у відповідній інструкції суду надано не було, так як і не було надано доказів будь-якої винної поведінки позивача, яка потягла за собою спричинення шкоди.
Норма п.5 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу» визначає, що дисциплінарним проступком, зокрема, є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Апеляційним судом встановлено, що зміст оспорюваного наказу не містить стислого викладу обставин справи (зазначення події (факту) вчиненого дисциплінарного проступку), за які посадова особа притягається до дисциплінарної відповідальності, що суперечить вимогам ч.1, ч.2 ст.77 Закону України «Про державну службу» та є підставою для визнання протиправним і скасування цього наказу.
Аналогічну правову позицію щодо вимог до змісту наказу про накладення дисциплінарного стягнення у випадку притягнення до відповідальності за п. 5 ч. 2 ст.65 Закону № 889 висловив Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 по справі №160/2021/19, яка в силу положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оспорюваного наказу та наявності підстав для його скасування.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Мукачівського районного центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі № 260/2739/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 17.05.2022 року