ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2022 року
м. Київ
справа № 755/978/20
провадження № 61-18298св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Пелиха О. О., та постанову Луганського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року, прийняту колегією у складі суддів: Назарової М. В., Кострицького В. В., Стахової Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову вказувала, що 15 лютого 2019 року вона як клієнт уклала з ОСОБА_2 як адвокатом договір-доручення про надання правової допомоги, предметом якого було надання останнім усіма законними способами правової допомоги ОСОБА_1 в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів позивача, зокрема, в органах державної влади та у всіх судах України.
Пунктом 2.3 вказаного договору визначено, що клієнт повинен сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені ними. За пунктом 4.1 договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результат вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Відповідно до пункту 4.2 гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору. Послуги здійснюються за попередньою оплатою.
Відповідно до пункту 3.1 вказаного договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх обов`язків і може бути розірваний згідно з вимогами чинного законодавства України або за згодою сторін (пункт 3.2 договору).
До укладення сторонами договору 4 грудня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі № 755/18296/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним, в якій інтереси позивача представляли інші представники. На вимогу адвоката на виконання договору-доручення позивач 18 лютого 2019 року сплатила йому 1 000 доларів США, про що у договорі зроблено відповідний запис із зазначенням еквіваленту суми у національній валюті.
Адвокат ОСОБА_2 вступив у судовий процес у цивільній 
справі № 755/18296/17 в останньому судовому засіданні 1 липня 2019 року, проте якість наданих ним послуг, на думку позивача, була низькою. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено не на користь позивача, адвокат обіцяв все виправити в суді апеляційної інстанції за умови оплати авансу 
в сумі 900 доларів США, які сплачені ОСОБА_2 19 липня 2020 року, про що також зроблено запис на договорі.
Вказувала, що 2 жовтня 2019 року на засіданні Київського апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 липня 2019 року в справі № 755/18/296/17 адвокат ОСОБА_2 допустив ряд процесуальних помилок, а саме залишив поза увагою відзив представника відповідача на апеляційну скаргу від 23 серпня 2019 року, що, на думку позивача, призвело до залишення без задоволення апеляційної скарги, поданої адвокатом ОСОБА_2 в її інтересах.
На прохання позивача до ОСОБА_2 надати перелік виконаних адвокатом робіт (послуг) відповідно до укладеного ними договору позивач отримала відповідь від 8 січня 2020 року, яку вважає необґрунтованою.
Вважаючи, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки та істотно порушив умови договору, позивач просила розірвати договір-доручення про надання правової допомоги б/н від 15 лютого 2019 року, укладений нею з адвокатом ОСОБА_2
Також позивач просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 
50 000 грн, передані йому авансом, і які не є гонораром в розумінні закону, оскільки є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру та становить надмірний тягар для позивача.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 
2020 року позов задоволено частково. Розірвано договір-доручення про надання правової допомоги від 15 лютого 2019 року, укладений адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Стягнено з ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 23 400 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 17 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду з вимогою про відшкодування судових витрат. Частково задоволено клопотання
представника ОСОБА_2 - адвоката Стащука В. А. про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13 923 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав свою роботу та надав відповідну правову допомогу позивачу, за яку останньою сплачено 27 000 грн, тому вказана сума не підлягає стягненню. Натомість, передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 900 доларів США (еквівалент 23 400 грн) за представництво інтересів позивача в апеляційній інстанції за відсутності окремої угоди між сторонами підлягає стягненню з відповідача, який порушив пункт 4.3 укладеного сторонами договору.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про існування правових підстав для відшкодування ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 923 грн.
Постановою Луганського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року і додаткове рішення цього ж суду від 17 серпня 2020 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
Розірвано договір-доручення від 15 лютого 2019 року про надання правової допомоги, укладений ОСОБА_2 як адвокатом та ОСОБА_1 як клієнтом.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  50 000 грн та судові витрати у розмірі 2 101 грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Стащука В. А. залишено без задоволення.
Задовольняючи позов в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору, суд апеляційної інстанції виходив з погодження 
у пункті 3.2 можливості його розірвання згідно з вимогами чинного законодавства України або за згодою сторін, тому клієнт не позбавлений права на одностороннє розірвання договору про надання правової допомоги, що не є показником незадовільної роботи адвоката та не має доказуватися під час вирішення вказаного питання в судовому порядку; клієнт має сплатити адвокату гонорар за всю виконану роботу і компенсувати витрати адвоката, як це передбачено договором; при цьому клієнт не несе відповідальності (договірної, майнової) за розірвання договору в односторонньому порядку.
Приймаючи постанову в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів, суд апеляційної інстанції виходив зазначив, що сторони в договорі не погодили порядок обчислення гонорару, додатки та додаткові угоди до договору не уклали, що не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи заперечення позивача щодо визначеного розміру гонорару.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач сплатила відповідачу кошти як попередню оплату послуг (пункт 4.2 договору), розмір якої сторонами не погоджений, тому вказані суми є авансом та відповідно до вимог статті 570 ЦК України у разі розірвання договору мають бути повернені ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), про те, що «порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи з власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання».
На думку заявника, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про існування правових підстав для розірвання договору-доручення, оскільки розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. В іншому разі буде відсутній предмет спору, яким і виступає у такому разі договір. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 7 серпня 2018 року у справі № 910/9781/17.
Також вказує про неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц (провадження 61-14507св18) про те, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені сторонами договору розрахунки.
Позиція інших учасників справи
У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність її доводів, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Підставою для відкриття касаційного провадження були доводи заявника про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), у постановах Верховного Суду 
від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц (провадження 61-14507св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 1 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 як клієнтом і ОСОБА_2 як адвокатом було укладено договір-доручення про надання правової допомоги б/н.
Предметом вказаного договору-доручення є надання адвокатом ОСОБА_2 усіма законними способами правової допомоги ОСОБА_1 в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів ОСОБА_1 
(пункт 1.1 договору).
Суди встановили, що на виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 
18 лютого 2019 року сплатила адвокату ОСОБА_2 аванс у розмірі 27 000 грн та 19 липня 2019 року грошові кошти у розмірі 23 400 грн 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи і перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
Щодо вирішення позовних вимог про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що цей договір може бути розірваний згідно з вимогами чинного законодавства України або за згодою сторін.
За змістом пункту 3.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх обов`язків.
Пунктом 4.4 договору визначено, що у випаду, зокрема, відмови від юридичних послуг адвоката клієнтом вважається, що адвокатом виконано замовлення повністю.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що фактично договір є виконаним. Сторони протягом розгляду справи не заперечували обставини щодо виконання договору.
У постанові Верховного Суду від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17 зазначено, що розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 лютого 
2020 року у справі № 916/612/19, від 14 липня 2021 року у справі № 911/1442/19 та від 7 жовтня 2021 року у справі № 904/2903/20.
Не врахувавши вказаного висновку, суди попередніх інстанцій помилково вважали існуючими підстави для розірвання укладеного сторонами договору-доручення про надання правової допомоги, оскільки цей договір на час звернення до суду та ухвалення оскаржуваних судових рішень не діяв.
Суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив доводи ОСОБА_2 про припинення договором-дорученням про надання правової допомоги своєї дії, не врахувавши відмову ОСОБА_1 від послуг адвоката, що відповідно до 
пунктів 3.1 та 4.4 договору свідчить про припинення його дії.
За таких обставин касаційна скарга в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору є обґрунтованою, наведена заявником підстава касаційного оскарження в цій частині, передбачена пунктом 1 частини другої 
статті 389 ЦПК України, щодо застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку від 7 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17 підтверджена під час касаційного провадження.
Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Враховуючи, що розірвано може бути лише чинний договір і укладений сторонами договір-доручення про надання правової допомоги на час розгляду справи судами попередніх інстанцій не діяв, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення грошових коштів
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон).
Згідно зі статтею 1 Закону (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону).
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).
Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Згідно зі статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 надав відповідну правову допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції, за яку позивачем було сплачено суму у розмірі 27 000 грн, що вказує про виконання договору-доручення про надання правової допомоги в цій частині.
Суд апеляційної інстанції, помилково вважаючи, що сторони не погодили порядок обчислення гонорару та врахувавши відсутність додатків і додаткових угод до договору-доручення, дійшов помилкового висновку про існування правових підстав для стягнення на користь позивача 27 000 грн, сплачених останньою адвокату за надання правової допомоги у суді першої інстанції.
Пунктом 4.2 укладеного сторонами договору-доручення про надання правової допомоги визначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатком або додатковою угодою до цього договору. Послуги здійснюються за попередньою оплатою.
Стверджуючи про відсутність домовленості сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, апеляційний суд не врахував, що після укладення договору-доручення про надання правової допомоги ОСОБА_1 сплатила погоджену з адвокатом суму гонорару у розмірі 27 000 грн за представництво її інтересів у суді першої інстанції. Крім того, протягом розгляду справи № 755/4419/17 у судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не заперечувала проти розміру сплаченого нею гонорару адвокату ОСОБА_2 на представництво її інтересів.
У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц (провадження № 61-14507св18) колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені розрахунки між сторонами договору.
У справі, що переглядається, правовою підставою для отримання гонорару у розмірі 27 000 грн за представництво інтересів позивача у справі № 755/4419/17 в суді першої інстанції є договір про надання правової допомоги, а письмовим документом про проведені розрахунки є відповідний запис, зроблений
ОСОБА_2 на вказаному договорі. Про додержання сторонами 
пункту 4.2 договору щодо погодження за взаємною згодою розміру гонорару у вказаній частині свідчить сплата ОСОБА_1 вказаних коштів та відсутність у неї заперечень щодо її розміру протягом надання адвокатом правової допомоги в суді першої інстанції.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 27 000 грн.
Крім того, пунктом 4.3 укладеного сторонами договору визначено, що апеляційні та касаційні скарги та участь у їх розгляді в суму гонорару не входять; укладається окрема угода на участь в апеляційному та касаційному суді з окремою оплатою.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що сторони на виконання пункту 4.3 договору не укладали окрему угоду про надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошові кошти у розмірі 23 400 грн ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 без відповідної правової підстави, тому ці кошти підлягають стягненню з останнього на користь позивача.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошових коштів,  повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив у вказаній частині рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд апеляційної інстанції, неповно врахувавши обставини справи, помилково скасував у вказаній частині рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
За таких обставин касаційний суд скасовує постанову Луганського апеляційного суду від 15 липня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів і залишає в цій частині в силі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи висновок суду касаційної інстанції про скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги, додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області 
від 17 серпня 2020 року, яким вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, підлягає зміні.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг від 6 квітня 2020 року адвокат Стащук В. А. передав, а ОСОБА_2 прийняв на виконання договору від 3 квітня 2020 року про надання правничої (професійної) допомоги виконанні послуги. ОСОБА_2 сплатив адвокату на підставі вказаного договору гонорар 
у розмірі 29 750 грн, що підтверджується копією квитанції № 39 від 6 квітня 
2020 року.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявила дві позовні вимоги: про розірвання договору-доручення та про стягнення грошових коштів, які при визначенні пропорційності під час розподілу судових витрат підлягають розподілу по 50% кожна.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 836,50 грн з яких:
- за вимогу про розірвання договору-доручення, у задоволенні якої відмовлено, 14 875 грн (29 750 грн * 50%);
- за вимогу про стягнення грошових коштів, яку задоволено на 53,2%, 6 961,50 грн ((29750 грн * 50%) * 46,8%).
За таких обставин додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року підлягає зміні шляхом збільшення стягненої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 13 923 грн до 21 836,50 грн.
Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні касаційної скарги, пропорційно задоволених вимог у розмірі 
1 681,60 грн.
Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 
2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги.
Постанову Луганського апеляційного суду від 1 грудня 2020 року в частині скасування додаткового рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року та в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів скасувати, із залишенням в цій частині в силі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року.
Додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області 
від 17 серпня 2020 року змінити шляхом збільшення стягненої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 13 923 грн до 21 836,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 681,60 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко  В. В. Сердюк В. А. Стрільчук