ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року	                        Львів	Справа № 380/5233/21 пров. № А/857/2627/22 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                         Довгополова О.М.,
суддів                                                             Гудима Л.Я., Святецького В.В.
за участю секретаря судового засідання           Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення у справі № 380/5233/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними і скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 26.02.2021 року № 44/0/8-21 «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.03.2021 року №49/0/8-21 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства обласної державної адміністрації. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації. Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації на корить ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів, починаючи з 01.03.2021 року до дня винесення рішення судом у даній справі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправними і скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 380/5233/21 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 26.02.2021 року № 44/0/8-21 «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». 
Визнано протиправним та скасовано Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.03.2021 року №49/0/8-21 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства обласної державної адміністрації. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту розвитку та експлуатації житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації. 
Стягнуто з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 року по 10.05.2022 року в сумі 98417 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімнадцять) гривень 97 коп.
11 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з відповідача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1816 грн. та 2724 грн за подання позовної заяви та апеляційної скарги, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13   850 грн., а також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів, починаючи з 01.03.2021 року до дня винесення рішення судом у даній справі, а саме до 10.05.2022 року у розмірі 409   896 грн.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному   статтею 252   цього Кодексу.
Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що у разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідачем 13.05.2022 подано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, оскільки відповідач не має нести надмірний тягар, якщо позивач залучив адвоката до справи, вартість яких за конкретних обставин справи не є ринковою.
Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Апеляційний суд встановив те, що при ухваленні постанови від 10.05.2022 року апеляційний суд, крім іншого, виходив з мотивів, що, оскільки позивач незаконно звільнений з роботи, то на його користь необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до абз. 20 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Разом з тим, апеляційний суд, керуючись нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок), здійснив розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме за період з 01.03.2021 (день звільнення) по 10.05.2022 (день прийняття судом апеляційної інстанції рішення про поновлення позивача на посаді) та встановив, що такий повинен становити 409896,00 грн.
Водночас, апеляційний суд не в повному обсязі вирішив позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зробивши висновок, що на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак вказав суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 98417,97 грн.
Ці обставини є підставою для ухвалення додаткового судового рішення з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 252 КАС України.
Тому апеляційний суд дійшов висновку, що у цій справі необхідно прийняти додаткову постанову та стягнути з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 409896,00 грн з урахуванням зазначеної суми 98417 грн 97 коп. у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року.
Щодо понесених судових витрат позивачем слід зазначити наступне.
Апеляційний суд встановив те, що 10 травня 2022 року Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову, якою рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 380/5233/21 скасував та задовольнив адміністративний позов позивача повністю.
Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України   при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив те, що позивач сплатив 1816,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 2724,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, що стверджується відповідними квитанціями.
Враховуючи те, що апеляційний суд повністю задовольнив позовні вимоги позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу судовий збір повністю.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 4540,00 грн.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує наступне.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у матеріалах справи додано, зокрема: копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 05.03.2021 № б/н; Додаток №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 05.03.2021; Акт № 1 про надані послуги згідно Договору про надання професійної правничої допомоги від 22.12.2021; квитанцію № 0.0.2067851333.1 від 26.03.2021 про оплату наданих послуг згідно договору від 05.03.2021 №б/н про надання професійної правничої допомоги на суму 13850 грн. Повноваження представника позивача у суді апеляційної інстанції підтверджуються ордером на надання правової допомоги серія ЛВ № 182889 від 25.03.2021.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.
Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.
Суд апеляційної інстанції вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду даного позову в розмірі 13 850 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на те, що предметом розглядуваного спору є справа про  визнання протиправними і скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 8000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи вищенаведене, заяву про ухвалення додаткового судового рішення необхідно задовольнити частково та стягнути з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 409896,00 грн з урахуванням зазначеної суми 98417 грн 97 коп. у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 травня 2022 року, витрати, понесені на правову допомогу в сумі 8000,00 грн, а також сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 4540,00 грн.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 252, 310, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів з 01.03.2021 року по 10.05.2022 року в сумі 409 896 (чотириста дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської обласної державної адміністрації (ЄДРПОУ 00022562) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст складено 02.06.2022.