Справа № 133/3083/21
Провадження № 22-ц/801/740/2022
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
10 травня 2022 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В., 
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка
на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року, ухвалене суддею Кучерук І.М., повний текст якого складено 26 січня 2022 року
в справі №133/3083/21
за позовом Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка (позивач) 
до ОСОБА_1 (відповідач) 
про стягнення заборгованості, -
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
В жовтні 2021 року Львівська національна музична академія ім. М.В. Лисенка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з плати за надання освітніх послуг, обґрунтовуючи вимоги тим, що 03.08.2019 між академією, в особі ректора ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 укладено договір про навчання, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання на денній формі, підготовче відділення, спеціальність «Музичне мистецтво» на рівні державних стандартів вищої освіти та видати йому документ про освіту державного зразка. 
Проте у період з вересня 2020 року по 31 січня 2021 року оплата за навчання відповідачем не здійснювалася, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 23 350 грн. 
Наказом ЛНМА ім. М.В. Лисенка № 07-СТ від 19.01.2021 відповідач з 01.02.2021 був відрахований із складу студентів академії у зв`язку з невиконанням навчального плану. 
А тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з внесення плати за надання освітніх послуг у сумі 24 939,75 грн, що включає суму основного боргу 23 350 грн, інфляційні втрати в сумі 1 140,66 грн, 3% річних у сумі 449,09 грн .
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
09 березня 2022 року Львівською національною музичною академією ім. М.В. Лисенка подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає рішення винесеним з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що відповідачем не виконано умови договору щодо оплати освітніх послуг, які йому надавались академією. А висновок суду першої інстанції про те, що надання послуги навчання не відбулось, а відтак і відсутні підстави для їх оплати безпідставний
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Від відповідача ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції        
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 квітня 2002 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 18 квітня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 03.08.2019 між Львівською національною музичною академією ім. М.В. Лисенка в особі ректора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про навчання та відповідно до п. 1.6 договору строк надання освітньої послуги становить з 01.09.2019 до 30.06.2021.
Згідно з п. 1 вказаного договору виконавець зобов`язався за рахунок коштів замовника здійснити навчання на денній формі, підготовче відділення, спеціальність «Музичне мистецтво» на рівні державних стандартів вищої освіти та видати йому документ про освіту державного зразка.
Згідно з витягом з наказу ЛНМА ім. М.В. Лисенка за № 148-СТ від 03.08.2019 ОСОБА_1 з 01.09.2019 зараховано до складу студентів 1 курсу денної форми навчання, підготовче відділення, спеціальність «Музичне мистецтво», на платно-договірній основі.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення таким вимогам не відповідає. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за отримання освітніх послуг за період з 01.09.2020 до 31.01.2021 є необґрунтованими. 
При цьому суд вважав, що дія договору відповідно до п. 6.1 припинилась 01.09.2020 в день початку надання освітньої послуги (у зв`язку з невиконанням обов`язків замовника щодо оплати освітньої послуги), а тому у позивача була можливість та обов`язок відрахувати студента ОСОБА_1 відразу після невнесення ним оплати за навчання.
Проте колегія суддів не погоджується із таким висновком з наступних підстав.
Підставою позову зазначено невиконання умов договору.
За своєю правовою природою договір про навчання є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 51 ЦК України.
Відповідно до частини першої 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами першою та другою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір обов`язковим для виконання сторонами.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення та не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, договору про навчання від 03.08.2019.
Так, пунктом 6.1 договору передбачено, що він припиняється: за згодою сторін; якщо виконання стороною своїх зобов`язань за цим договором є неможливим у зв`язку з прийняттям нормативно-правових актів, що змінили умови, встановлені даним договором щодо освітньої послуги і будь-яка із сторін не погоджується про внесення змін до договору; у разі ліквідації юридичної особи – замовника або виконавця, якщо не визначена юридична особа, що є правонаступником ліквідованої сторони; у разі відрахування замовника – фізичної особи з ЛНМА за невиконання навчального плану та графіку навчального процесу, невідвідування занять без поважних причин, академічну неуспішність (не складено іспити та заліки впродовж сесії), обвинувальним вироком суду, що вступив у законну силу; невиконання умов договору (контракту); в інших випадках, передбачених законом. 
На думку суду першої інстанції саме невиконання замовником умов договору щодо оплати освітньої послуги, яка повинна здійснюватися за десять днів до початку навчального семестру, стало підставою для припинення дії договору з 01.09.2020 (в день початку надання освітньої послуги).
Разом з тим, п. 4.5 договору передбачено, що замовник зобов`язаний у 10-ти денний термін письмово повідомити виконавця про невиконання умов п. 3.2, 3.3, 4.3, 4.4, а у випадку відсутності письмового повідомлення від замовника він вважається таким, що продовжує навчання і зобов`язаний здійснити оплату.
При цьому п. 3.3 визначено, що у випадку припинення навчання незалежно від причин замовник у десятиденний термін зобов`язаний письмово повідомити виконавця.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач як замовник послуг повідомив виконавця про припинення навчання з 01.09.2020 та про невиконання умов договору щодо внесення плати за освітню послугу.
Посилання суду у даному випадку на запровадження в Україні карантину з 01.08.2020 по 19.12.2020 є безпідставним з огляду на те, що умовами договору не передбачено особистої присутності замовника для повідомлення про невиконання умов договору, відповідач міг скористатись засобами поштового зв`язку, направивши на адресу позивача відповідне повідомлення.
За умовами договору п. 4.3. замовник зобов`язаний вносити плату за освітню послугу за навчальний рік або семестр на рахунок позивача не пізніше десяти календарних днів до початку навчального семестру. В окремих випадках відповідач може вносити плату за освітню послугу помісячно.
Суд першої інстанції вважав, що у позивача була можливість та обов`язок відповідно до умов договору відрахувати студента ОСОБА_1 відразу після невнесення ним оплати за навчання, проте останній був відрахований лише в січні 2021 року. 
Такі висновки ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим.
Пунктом 2.5 договору про навчання передбачено саме право виконавця розірвати його у випадку несвоєчасної плати за навчання (відповідно до порядку, встановленому даним договором) невиконання навчального плану та в інших випадках, передбачених законами України, проте ніяк не обов`язок зробити це.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про недоведеність позовних вимог.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість за отримання освітніх послуг за період з 01.09.2020 до 31.01.2021 в сумі 23 350 грн.
Крім того, на правовідносини, що виникли із зазначеного договору (договору про навчання), поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
А тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума інфляційних втрат 1 140,66 грн за час, що минув з часу видання наказу про відрахування відповідача та до моменту звернення позивача до суду та 3% річних за цей же період (234 дні прострочення) у сумі 449,09 грн.
Так, індекс інфляції за лютий 2021 року становив 101%, березень – 101,7%, квітень – 100,7%, травень – 101,3%, червень 2021 – 100,2%, липень 2021 – 100,1%, серпень – 99,8, а відтак сума інфляційних втрат за відповідний період складає 1 140,66 грн (23 350 грн * 1,04885048 – 23 350 грн).
Водночас 3% річних за відповідний період складають 449,09 грн (23 350 грн*3% річних*234 днів /365 днів у році).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Отже, з ОСОБА_1 на користь Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 270 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721,50 грн, всього: 5 991,50 грн. 
Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка задовольнити.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року скасувати й ухвалити нове рішення. 
Позов Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН  НОМЕР_1 ) на користь Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка (код ЄДРПОУ 02214225) заборгованість з внесення плати за надання освітніх послуг згідно з договором від 03 серпня 2019 року у розмірі 24 939 грн 75 коп., що складається із основного боргу в сумі 23 350 грн, інфляційних втрат в сумі 1 140,66 грн та 3% річних у сумі 449, 09 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН  НОМЕР_1 ) на користь Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка (код ЄДРПОУ 02214225) судові витрати – витрати по сплаті судового збору в сумі 5 991,50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:  	І. М. Стадник 	
Судді	Ю.Б. Войтко   В.В. Сопрун