УХВАЛА

22 червня 2022 року 
м. Київ
справа №580/251/21
адміністративне провадження К/990/13686/22
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі №580/251/21 за позовом ОСОБА_1     до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, у якому просила суд:    
- визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року №25 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора ;    
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року №701 к про звільнення позивача з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру з 30грудня 2020 року;    
- поновити позивача на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області або на рівнозначній посаді, яку вона займала станом на 23 грудня 2020 року;    
- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2020 року до часу винесення рішення та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері у розмірі 37885,20 грн.    
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року №25 про неуспішне проходження прокурором Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року №701к про звільнення позивача з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 30 грудня 2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру ; поновлено позивача на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 31 грудня 2020 року; стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2020 до 30 липня 2021 в сумі 136386,72 грн. (сто тридцять шість тисяч триста вісімдесят шість гривень 72 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ керівника Черкаської обласної прокуратури від 23 грудня 2020 року №701к про звільнення позивача з посади прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 30 грудня 2020 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 31 грудня 2020 року; стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2020 року до 30 липня 2021 року в сумі 136386,72 грн (сто тридцять шість тисяч триста вісімдесят шість гривень 72 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів; стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки одинокій матері у розмірі 37 885,20 грн (тридцять сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять гривень двадцять копійок). Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області з 31 грудня 2020 року. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.    
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Офіс Генерального прокурора подав касаційну скаргу, надіславши її 01 червня 2022 року за допомогою засобів поштового зв`язку.    
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог  статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.    
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:    
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.    
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої  статті 328 цього Кодексу   в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.    
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України    (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.    
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої        статті 328 цього Кодексу  в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій  статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій  статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України  як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Верховний Суд ухвалами від 19 січня 2022 року, від 21 лютого 2022 року та від 19 травня 2022 року повернув касаційні скарги на підставі пункту 4 частини п`ятої    статті 332 КАС України    як такі, що не містили підстав для касаційного оскарження судових рішень. 
Під час перевірки вчетверте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог    статті 330 КАС України    встановлено, що у ній так і не викладені підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.   
На виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої    статті 328 КАС України. 
Так, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків стосовно їхнього застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 22 листопада 2019 року у справі №820/3692/16, від 21 грудня 2021 року у справі №420/9066/20 та від 18 травня 2021 року у справі №818/1350/16. 
Проаналізувавши касаційну скаргу, Суд з`ясував, що у ній відсутнє мотивування подібності правовідносин у цій справі та у перелічених скаржником справах. Це, у свою чергу, не є належним обґрунтуванням підстав звернення до суду касаційної інстанції, у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.    
Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом попередньої        інстанції судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою        статті 328 КАС України.    
Зазначене свідчить про ігнорування скаржником роз`яснень, раніше наданих Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, у частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Суд повторно наголошує на тому, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої    статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Водночас подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Оскільки скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду, належним чином не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справі з подібними правовідносинами із цією справою, то Суд констатує, що у касаційній скарзі не викладені підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.     Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.  
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя  статті 334 КАС України). 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу потрібно повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,  Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі №580/251/21 за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів    повернути скаржнику. 
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.
Суддя	О. А. Губська