ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 серпня 2022 року           справа №200/11972/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 р. у справі № 200/11972/21 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості з пенсії,-
                                                              У С Т А Н О В И В:

15 вересня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області, в якому просив суд:  - визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення нарахування та виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2019 року по 31 березня 2021 року;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії в розмірі 176 115 (сто сімдесят шість тисяч сто п`ятнадцять) грн. 78 коп.
27 жовтня 2021 року від позивача по справі надійшов уточнений позов, в якому збільшено позовні вимоги до 189  892, 27 грн, що обґрунтовано тим, що з довідки відповідача позивач дізнався, щомісячний розмір його пенсії складає 13766,38 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 р. у справі № 200/11972/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною відмову Головного управління фонду України в Донецькій області в проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 за період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно, у розмірі визначеному відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII. Зобов`язано Головне управління фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно, у розмірі визначеному відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.                                                  Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дії які призвели до зменшення розміру пенсії позивача з 01.09.2019 року по 31.03.2021 року сталися виключно з вини Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи. Протиправна бездіяльність Головного управління в даному інциденті відсутня.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія ДОН-04 № 023349, позивачу з 14.01.2010 року безстроково встановлено 2 групу інвалідності.
Посвідченням серії НОМЕР_3 від 15 червня 2010 року, виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації, підтверджується, що позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Посвідченням Серії НОМЕР_4 від 17.03.2021 року, виданим Донецькою ОДА, підтверджено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Категорії 1, група інвалідності 2, посвідчення видано безстроково.
В обґрунтування адміністративного суду стороною позивача зазначено, що 03.11.1995 року позивачу було видано безстрокове посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_5 .
Згідно з витягу з протоколу № 11 від 09.10.2019 року Регіональна комісія вирішила визнати безпідставною видачу посвідчень, у зв`язку з не підтвердженням факту виконання робіт у зоні відчуження. Підставою для прийняття такого рішення стала відсутність підтвердження факту виконання робіт у зоні відчуження.
Листом від 24.02.2020 року №1559 Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської райдержадміністрації керуючись вказаним вище рішенням Комісії повідомила позивача, що підстав для визначення статусу відповідно до пунктів 1,2 та 9 ч. 2 ст. 7 немає.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 200/6298/20-а, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 21.08.2019 оформленого протоколом № 11, яким відмовлено у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та визнано безпідставним видачу посвідчення ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зобов`язано Донецьку обласну державну адміністрацію в особі Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи прийняти рішення про видачу (заміну) ОСОБА_1 посвідчення нового зразка “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” (категорія І) серії А синього кольору.
Позивач зазначає, що після цього адвокатом в інтересах позивача було направлено на адресу відповідача, ГУ ПФУ в Донецькій області, адвокатський запит щодо зменшення нарахування та виплати пенсії позивачу з вересня 2019 року по березень 2021 року ОСОБА_1 .
Листом відповідача від 08.07.2021 року №0500-1502-8/30220 повідомлено, що позивач дійсно перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок захворювання отриманого у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, призначену відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
20.04.2021 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського ОУ ПФУ Донецької області із заявою про перерахунок пенсії, надав до заяви посвідчення “Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році”, рішення суду від 20.10.2020, посвідчення інваліда війни, паспорт, РНОКПП.
Позивачу з посиланням на п. 7 постанови КМУ №94 від 16.02.1994 “Про порядок надання пільг, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, згідно якої громадянам, які набули статусу ветерана війни або особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", після прийняття цього Закону, відповідачем повідомлено, що пільги надаються з дня звернення, тобто з 20.04.2021, розмір пенсії після перерахунку складає 12 484, 21 грн.
Позивач вказує, що за повідомленням позивача за період з 01 вересня 2019 року по березень 2021 року (18 місяців) він щомісячно отримував пенсії в розмірі 2 700 грн, тобто кожен місяць позивач недотримував пенсію у розмірі 9 784, 21 грн (12 484,21 -2 700 грн.), у зв`язку з цим розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 176 1 15,78 грн. (9 784,21 грн. * 18 міс. = 176 1 15,78).
В уточненій позовній заяві позивач збільшив позовні вимоги до 189  892,27 грн, виходячи з довідки відповідача про щомісячний розмір пенсії 13766,38 грн, копію вказаної довідки позивач не надав.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 13486010, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма – орган державної влади.
Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 16.02.1994 (із змінами) “Про порядок надання пільг, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”” установлено, що громадянам, які набули статусу ветеранів війни або особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, після прийняття цього            Закону, пільги надаються з дня звернення. 
20.04.2021 року позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із наданням статусів осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та особи з інвалідністю внаслідок війни та додав копії посвідчень, тож саме з цієї дати проведено перерахунок пенсії відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням середньої заробітної плати.
Розмір пенсії після перерахунку складає 13732,38 грн, зокрема: 12595,18 грн - основний розмір пенсії від середнього заробітку; 379,60 грн - додаткова пенсія особам з інвалідністю 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС; 707,60 грн - підвищення інвалідам армії, прирівняних до інвалідів війни 2 групи; 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни 2 групи.
Відповідач зазначає, що пенсія розрахована та виплачується згідно чинного законодавства, заборгованості перед Позивачем за період з 01.09.2019 року по 30.03.2021 року Головне управління не має.
Згідно ст. 77   Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, обставини щодо відмови відповідача  провести позивачу перерахунок пенсії та виплату пенсії з вересня 2019 року по березень 2021 року включно підтверджуються відповідачем, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 19 Конституції України,  правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно ч.1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі – Закон № 796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Стаття 1 цього Закону закріплює, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується, в тому числі, на принципі соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 9 Закону № 796-XII, визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.
Згідно ст. 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 13 Закону № 796-XII,держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно ст. 15 Закону № 796-XII, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Відповідно до ст. 49 Закону № 796-XII (в редакції станом на вересень 2019 року виникнення спірних правовідносин), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:
а) державної пенсії;
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
У зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України Рішення від 25 квітня 2019 року N 1-р(II)/2019 право на обчислення пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, мають особи, які отримують пенсію по інвалідності та брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду по справі №520/12609/19 від 21.04.2021 року.
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до  статей 54,  57  і  59  Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Відповідно до п. 9-1 цього Порядку, за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П=Зс х Кзс х Кв / 100%, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Пунктом 13 вищезгаданого Порядку визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до  Закону України  "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується особам, що належать до категорії 1 - особам з інвалідністю II групи у розмірі 379,6 гривні.
Наведеними правовими нормами визначені підстави для призначення пенсій відповідно до Закону № 796-XII ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії та обчислення їх розміру.
Обґрунтовуючи свою позицію по справі відповідач посилається на приписи п.7 Постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 16.02.1994 року “Про порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", згідно якого громадянам, які набули статусу ветерана війни або особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", після прийняття цього Закону, пільги надаються з дня звернення.
Стаття 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни відносить осіб з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Перелік пільг, що встановлюються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", наведений в ст. 13 вказаного Закону, при чому жодна з них не пов`язана з пенсійним забезпеченням.
При цьому пільги  по своїй суті - це встановлені законодавством або іншими нормативними актами переваги, що надаються особі (або групі осіб) порівняно з іншими громадянами.
Однак, пенсія відповідно до приписів Конституції України, на відміну від пільг, що надаються певним категоріям громадян, є конституційним правом всіх громадяни України у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Поряд з цим, суд звертає увагу, що порядок призначення та визначення розміру пенсії позивача, врегульовано Законом № 796-XII, а не Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, тож посилання відповідача на п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 94 від 16.02.1994 року “Про порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є безпідставними.
Крім того, рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 21.08.2019 оформлене протоколом № 11, яким відмовлено у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивачу, визнано протиправним та скасовано рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 200/6298/20-а, тож воно вважається протиправним з моменту його прийняття, тому не створює будь-яких правових наслідків.
З огляду на викладене, позивач вважається таким, що не втрачав статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має право на виплату пенсії у встановленому Законом № 796-XII розмірі для осіб зазначеної категорії в період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно.
Поряд з цим, зменшуючи розмір пенсії позивача відповідач керувався рішенням Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 21.08.2019, тобто діяв в установленому законом порядку, в межах наданих йому повноважень.
Вказане рішення Регіональної комісії було скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили 22.02.2021 року, про що відповідач був обізнаний та не заперечує цього.
Тобто, з 22.02.2021 року у відповідача виник обов`язок провести перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправною відмови відповідача в проведенні перерахунку та виплати пенсії позивача за період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно, відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII.
Щодо стягнення заборгованості з пенсії за період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно у сумі визначеній позивачем, суд зазначає наступне.
Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: “Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи, пов`язані з правом власності, визнав та утвердив у практиці принцип рівноправності, який випливає зі ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, така позиція Суду була закріплена у постанові ЄСПЛ у справі “Пайн Веллей Девелоупментс Лтд. та інші проти Ірландії” від 29 листопада 1991 р. Порушенням “мирного володіння майном”, яке належить фізичним та юридичним особам, є, по суті, будь-яке втручання у право власності зазначених осіб. Саме таке втручання може мати форму позбавлення можливості використовувати об`єкти, які належать на праві власності зазначеним особам, ненадання передбачених у законодавстві дозволів, інших форм перешкоджання реалізації права власності. Як правило, суб`єктами останніх із форм втручання у право власності є державні органи та посадові особи.
Суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Важливим є і те, що ЄСПЛ у рішенні в справі “Кечко проти України” зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними.
Однак, враховуючи доводи позову, уточненого позову та відзиву на позовну заяву, суд бере до уваги той факт, що пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась в значно меншому розмірі, поряд з цим, позивач та відповідач надали до суду різні відомості щодо місячного розміру пенсії, при чому, позивач посилаючись на довідку відповідача не надав її копію до суду на підтвердження позовних вимог за уточненою позовною заявою.
Крім того, суд зважує на те, що розмір пенсії, який підлягав виплаті позивачу продовж спірного періоду змінювався з врахуванням індексацій, збільшення державних соціальних гарантій тощо, тож достеменно встановити під час розгляду даного спору суму пенсії, що підлягала виплаті позивачу в спірний період не є можливим без зобов`язання відповідача зробити відповідний перерахунок.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahalv. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з вересня 2019 року по березень 2021 року включно, відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року№ 796-XII є найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 р. у справі № 200/11972/21 - залишити без задоволення.                                                              
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 р. у справі № 200/11972/21 - залишити без змін.                                                                                             Повне судове рішення складено 02 серпня 2022 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук
                                                                                                    
                                                                                                                                І.В. Сіваченко