Постанова                                            
Іменем України
 
24 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/28797/19
провадження № 61-17343св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: тимчасово виконуючий обов`язки начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України Кулешов Микола Валерійович, Служба безпеки України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України ОСОБА_6, Служби безпеки України про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації
 
за касаційною скаргою Служби безпеки України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у складі Фролової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Крижанівської Г. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену тимчасово виконуючим обов`язки начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України ОСОБА_6 (далі - т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6) під час брифінгу Служби безпеки України (далі - СБУ) від ІНФОРМАЦІЯ_4 інформацію щодо ОСОБА_1 , а саме: «Це - наявні судові вироки відносно ОСОБА_1 , які є у США, як уже сказав ОСОБА_4 , сукупна ... цих судових рик... вироків на 50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року». «До речі, на ОСОБА_1 , відповідно, враховуючи те, що                                 є вироки суду, стоїть відповідна карточка в Інтерполі». «Тобто у нього два паспорти». «Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої ОСОБА_1 »;
визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, поширену через офіційний інтернет-портал СБУ інформацію щодо нього у публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ІНФОРМАЦІЯ_3)» від ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: «оперативники спецслужби встановили, що організатором угруповання є громадянин України, який свій перший хакерський досвід здобував у Москві в середині 2000-х»;
зобов`язати СБУ протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили на офіційному брифінгу СБУ та на офіційному інтернет-порталі СБУ (ІНФОРМАЦІЯ_5), опублікувати відомості про ухвалене рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 та СБУ про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 16 липня          2019 року був проведений брифінг СБУ, у ході проведення якого т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 повідомив відомості, які не відповідають дійсності та безпосередньо його стосуються, зокрема:
«Це - наявні судові вироки відносно ОСОБА_1 , які є у США, як уже сказав ОСОБА_4 , сукупна ... цих судових рик... вироків на 50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року».
«До речі, на ОСОБА_1 , відповідно, враховуючи те, що є вироки суду, стоїть відповідна карточка в Інтерполі».
«Тобто, у нього два паспорти».
«Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої ОСОБА_1 ».
Відеозапис вказаного вище брифінгу було розповсюджено на офіційному інтернет-порталі СБУ (ІНФОРМАЦІЯ_5) та включено до публікації від ІНФОРМАЦІЯ_4 (16 год 17 хв) із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3).
Крім того, у тексті вказаної публікації на офіційному інтернет-порталі СБУ відображено відомості, що «оперативники спецслужби встановили, що організатором угруповання є громадянин України, який свій перший хакерський досвід здобував у Москві  в середині 2000-х».
 
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 інформація, яка безпосередньо стосується позивача, була публічно поширена т. в. о. начальника департаменту                       ОСОБА_6 як службовою особою та представником СБУ шляхом особистого виступу перед представниками засобів масової інформації в рамках брифінгу СБУ,                                              а у подальшому - СБУ на своєму офіційному інтернет-порталі. У такий спосіб зазначена інформація була доведена до відома невизначеного кола осіб - представників засобів масової інформації та користувачів мережі Інтернет. Такими діями відповідачі грубо порушили права, свободи і законні інтереси позивача, а також основні принципи інформаційних відносин, оскільки повідомили інформацію щодо позивача, яка не відповідає дійсності; допустили під час поширення інформації грубі порушення вимог законодавства. У зв`язку           з цим просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 15 квітня 2021 року позов задовольнив. Визнав недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену т. в. о. начальника департаменту                       ОСОБА_6 під час брифінгу СБУ від ІНФОРМАЦІЯ_4 інформацію щодо ОСОБА_1 , а саме: «Це - наявні судові вироки відносно ОСОБА_1 , які є у США, як уже сказав ОСОБА_4 , сукупна ... цих судових рик... вироків на                                  50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року». «До речі, на ОСОБА_1 , відповідно, враховуючи те, що є вироки суду, стоїть відповідна карточка в Інтерполі». «Тобто, у нього два паспорти». «Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої ОСОБА_1 ». Визнав недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1                      поширену через офіційний інтернет-портал СБУ інформацію щодо ОСОБА_1                   у публікації під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3)» від ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме: «оперативники спецслужби встановили, що організатором угруповання є громадянин України, який свій перший хакерський досвід здобував у Москві в середині 2000-х». Зобов`язав СБУ протягом 10 днів                              з дня набрання рішенням законної сили на офіційному брифінгу СБУ та на офіційному інтернет-порталі СБУ (ІНФОРМАЦІЯ_5) опублікувати відомості про ухвалене рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 та СБУ про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.  
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що поширена відповідачами інформація є недостовірною, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Ця інформація не є оціночним судженням, тому є підстави для її спростування. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Київський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу СБУ залишив без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року залишив без змін.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому апеляційний суд виходив                                           з того, що враховуючи встановлені обставини справи, результати аналізу інформації, яку позивач вважає недостовірною, її характер та мету, а також характер використання мовних засобів, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що інформація, поширена відповідачами щодо позивача,                                      є недостовірною і такою, що порушує особисте немайнове право позивача. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У жовтні 2021 року СБУ подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року і передати справу на новий судовий розгляд.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень вказувала те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 757/47672/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 761/13926/17,                            від 11 вересня 2019 року у справі № 757/40646/17, від 13 листопада 2019 року                        у справі № 758/2393/16; суди не дослідили зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що інформація, яка міститься в повідомленні СБУ на брифінгу, є оціночним судженням і не містить будь-яких тверджень стосовно ОСОБА_1 . Висловлена на брифінгу інформація вирвана із контексту з виступу спікерів цього публічного заходу, а позивач не надав доказів її недостовірності. Зокрема, у ході судового розгляду не досліджено повну версію цього брифінгу, а також не долучено до матеріалів позовної заяви оригінал запису брифінгу. При цьому суди не взяли до уваги, що згідно                                            з отриманою від правоохоронних органів Сполучених Штатів Америки інформацією, ОСОБА_1 за декількома обвинувальними актами висунуто обвинувачення у вчиненні за попередньою змовою групою осіб низки тяжких злочинів. Тобто ця інформація була загальнодоступна та оприлюднена не СБУ, а іншими джерелами, що не покладає обов`язок на відповідача щодо її спростування. Крім того, вислови «вирок» і «обвинувальний акт» є аналогічними по суті, що, у свою чергу, зумовило формальну обмовку відповідача щодо цього оціночного судження.
 
У промові т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 йшлося про події                  2014 року. У позовній заяві не заперечується той факт, що в період 2017 року відомості стосовно позивача були включені до бази даних Інтерполу. Отже,                            у позовній заяві власне підтверджено інформацію щодо перебування позивача                    у розшуку Інтерполом в минулому часі, яку суд чомусь визнав недостовірною.               У зв`язку з цим заявлені під час брифінгу відомості стосовно розшуку міжнародною поліцією у певний період часу позивача не є недостовірними і також не підлягають спростуванню. Оприлюднені на брифінгу СБУ відомості щодо двох паспортів у позивача є нічим іншим як констатацією саме фактів наявності у нього таких документів, а не інтерпретацією позивача з приводу іншого громадянства тощо.
 
Зазначені обставини суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою, не надали їм належної оцінки та не дослідили у ході судових засідань, незважаючи на позицію СБУ з цього приводу, тому в цій частині оскаржувані судові рішення                          є упередженими і такими, що підлягають скасуванню.
 
Суди також не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 не мав права здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій та надавати хостинг, а тому його діяльність                        з надання послуг хостингу перебувала поза межами встановлених норм і правил, отже, в цій частині оприлюднена інформація не є недостовірною.
 
У грудні 2021 року представники ОСОБА_1 - адвокати Кравченко А. В. та      Кіріна В. А. подали відзив на касаційну скаргу, в якому просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали їм належну правову оцінку. При цьому зазначили, що позивач до позовної заяви додав відеозапис брифінгу, а також стенограму виступу т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 в повному обсязі. Під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій відповідачі не ставили питання про перегляд долучених відеоматеріалів та не вказували про їх невідповідність, а тому посилання СБУ на те, що суди не досліджували оригіналу запису брифінгу, є безпідставними.                     У своєму виступі т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 стверджував саме про наявність вироків, а не обвинувальних актів щодо позивача, чим фактично стверджував про визнання позивача органами США винним у вчиненні кримінально караних діянь. Водночас щодо жодного з обвинувальних актів не прийнято відповідних рішень, тобто позиція правоохоронних органів США судом не підтверджена, а причетність позивача до будь-яких кримінально караних діянь не доведена. При цьому нерозуміння відповідачами різниці між обвинувальним актом та вироком суду не може вважатися обґрунтованою підставою для звільнення їх від відповідальності за публічне поширення недостовірної інформації щодо позивача.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
16 грудня 2021 року справа № 761/28797/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 був проведений брифінг СБУ, під час якого т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 публічно повідомив відомості, які безпосередньо стосуються ОСОБА_1 , зокрема:
«Це - наявні судові вироки відносно ОСОБА_1 , які є у США, як уже сказав ОСОБА_4 , сукупна ... цих судових рик... вироків на 50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року»;
«До речі, на ОСОБА_1 , відповідно, враховуючи те, що є вироки суду, стоїть відповідна карточка в Інтерполі».
«Тобто, у нього два паспорти».
«Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої ОСОБА_1 ».
Відеозапис брифінгу було розміщено на офіційному інтернет-порталі СБУ            (ІНФОРМАЦІЯ_5) та включено до публікації від ІНФОРМАЦІЯ_4 (16 год           17 хв) із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_3)».
 
Крім того, у тексті вказаної публікації відображено відомості про те, що: «оперативники спецслужби встановили, що організатором угруповання                                    є громадянин України, який свій перший хакерський досвід здобував у Москві                       в середині 2000-х».
 
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 інформація, що безпосередньо стосується позивача, була публічно поширена т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 як службовою особою та представником СБУ шляхом особистого виступу перед засобами масової інформації в межах брифінгу СБУ, а в подальшому - СБУ на своєму офіційному інтернет-порталі. У такий спосіб зазначена інформація була доведена до відома невизначеного кола осіб - представників засобів масової інформації та користувачів мережі Інтернет.
 
Як відомо з відповіді Національної поліції України, Департаменту Інтерполу та Європолу від 27 березня 2017 року № ІР/4530/1/С89/7620/FF/A2/1 на адвокатський запит ОСОБА_5 , станом на 27 березня 2017 року інформації стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у базах Генерального секретаріату МОКС - Інтерполу немає.
 
Також із відповіді Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 05 серпня 2019 року                                                                                      № ІР/4530/11/С75/23787/FF/A3/1 видно, що станом на день надання відповіді відомості щодо ОСОБА_1 за запитом Департаменту, а також у обліках Генерального секретаріату Інтерполу, доступних Департаменту, не обробляються. Таким чином, під час перевірки матеріалів справи суд першої інстанції встановив відсутність відомостей щодо позивача у базах Генерального секретаріату МОКС - Інтерполу.
 
Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової психолого-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 17 березня 2020 року            № 4329/20-39/4330/20-61 оспорювана інформація викладена у формі фактичного твердження, а не оціночних суджень, також у цих твердження міститься інформація негативного характеру стосовно особи ОСОБА_1 . За умови невідповідності цієї інформації дійсності є принизливою (образливою) для позивача.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права            в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).
 
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. 
 
Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками                                     і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
 
У національному законодавстві право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань підлягає реалізації з урахуванням обов`язку не поширювати недостовірну і таку, що ганьбить гідність, честь чи ділову репутацію іншої особи, інформацію.
 
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
 
Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація.
 
Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, їх недоторканність, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації.
 
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
 
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частини перша, четверта, сьома статті 277 ЦК України).
 
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно                              і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
 
Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
 
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України інформує про свою діяльність через засоби масової інформації, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку. Забороняється встановлювати обмеження на інформацію щодо загального бюджету Служби безпеки України, її компетенції та основних напрямів діяльності, а також випадків протиправних дій органів і співробітників Служби безпеки України. Не підлягає розголошенню інформація з обмеженим доступом, крім випадків, передбачених законами України.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та                      у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
 
Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.
 
У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення ЄСПЛ         у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47).
 
При цьому ЄСПЛ констатує, що має проводитись вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину,     і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (рішення ЄСПЛ у справі «Bohmer v. Germany» пункти 54, 56; рішення ЄСПЛ у справі «Nestak v. Slovakia» пункти 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (рішення ЄСПЛ у справі «Ismoilovand Others v. Russia» від 24 квітня 2008 року № 2947/06). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати у контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (рішення ЄСПЛ у справі «Daktaras v. Lithuania»). 
 
При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості необхідно брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст,                              в якому вони були зроблені, й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (рішення ЄСПЛ  у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року).
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився                                     і апеляційний суд, виходив з того, що на обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що інформація, поширена відповідачами, є недостовірною                               і висловлювалась ними у вигляді фактичних тверджень, а не оціночних суджень.
 
За змістом ці твердження є формою висловлювання фактичних даних, які підлягають перевірці й доказуванню їх дійсності в порядку, встановленому законом. І відповідний обов`язок покладається саме на особу, яка поширила такі відомості. 
 
В свою чергу, під час розгляду цієї справи відповідачі не надали належних                                    і допустимих доказів достовірності поширеної ними інформації, а також не обґрунтували наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які зумовлювали б звільнення від доказування наявності наведених ними обставин.
 
Водночас про недостовірність поширеної відповідачами інформації під час брифінгу СБУ та на офіційному інтернет-порталі свідчить той факт, що, як випливає з матеріалів справи, станом на момент проведення брифінгу СБУ та виголошення т. в. о. начальника департаменту ОСОБА_6 своєї промови, а також станом на момент подання позовної заяви до суду у США не було будь-яких судових рішень, якими б діяння позивача були визнані протиправними. При цьому суди вважали безпідставними посилання СБУ на наявність обвинувальних актів щодо позивача, оскільки обвинувальний акт є процесуальним документом, який                             в жодному разі не вирішує наперед питання визнання особи, щодо якої складено обвинувальний акт, винуватою у вчиненні кримінального правопорушення,                                    а є лише відображеною у письмовій формі позицією сторони обвинувачення щодо події певного злочину (кримінального правопорушення) та причетності особи до його вчинення.
 
Разом з цим під час перевірки матеріалів справи суд першої інстанції встановив відсутність відомостей щодо позивача у базах Генерального секретаріату МОКС - Інтерполу, а інформація про наявність у позивача двох паспортів, яку позивач вважає недостовірною, спростовується копією відповіді Державної міграційної служби України на адвокатський запит від 26 липня 2019 року. Крім того, інформація в частині «оперативники спецслужби встановили, що організатором угрупування є громадянин України, який свій перший хакерський досвід здобував у Москві в середині 2000-х» та «як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої ОСОБА_1 », також не відповідає реальним обставинам справи, оскільки, як вже зазначалося, щодо позивача жодного вироку судів щодо засудження його за вчинення будь-яких кримінально караних дій, у тому числі                         у формі втручання (отримання несанкціонованого доступу) у роботу комп`ютерних систем.
 
Враховуючи встановлені обставини справи, результати аналізу інформації, яку позивач вважає недостовірною, її характер та мету, а також характер використання мовних засобів, апеляційний суд вважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що інформація, поширена відповідачами щодо позивача, а саме: «Це - наявні судові вироки відносно ОСОБА_1 , які є у США, як уже сказав ОСОБА_4 , сукупна ... цих судових рик... вироків на 50 років ув`язнення. Бачите, вироки дванадцятого, чотирнадцятого року», «До речі, на ОСОБА_1 , відповідно, враховуючи те, що є вироки суду, стоїть відповідна карточка                                      в Інтерполі», «Тобто, у нього два паспорти», «Як бачите, тут схема протиправної діяльності, організованої ОСОБА_1 », «оперативники спецслужби встановили, що організатором угруповання є громадянин України, який свій перший хакерський досвід здобував у Москві в середині 2000-х» - є недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача.
 
Вказані обставини також підтверджуються і висновком експертів за результатами проведення судової психолого-лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 17 березня 2020 року № 4329/20-39/4330/20-61, згідно з яким оспорювана інформація викладена у формі фактичного твердження, а не оціночних суджень,      у таких твердження міститься інформація негативного характеру стосовно особи ОСОБА_1 . За умови невідповідності цієї інформації дійсності, є принизливою (образливою) для позивача.
 
Суди попередніх інстанцій, враховуючи зазначені обставини, дійшли правильного висновку, що поширена відповідачами інформація не мала характеру оціночних суджень або критичних висловлювань, а була викладена у ствердній категоричній формі, мала характер повідомлення фактичних даних, недостовірність яких доведена позивачем.
 
У зв`язку з цим доводи скарги про те, що суди дійшли помилкового висновку про задоволення позову, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті           400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду. 
 
Ураховуючи встановлені судами конкретні обставини цієї справи оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення в задоволеній частині позовних вимог відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов