ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року	Львів	Справа № 380/18766/21 пров. № А/857/7977/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
розглянувши у в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року (суддя Хома О.П., ухвалене в м. Львові ) у справі № 380/18766/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій і бездіяльності, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-  
                                                            ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до Держави України в особі Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 в якому просить: зобов`язати відповідача здійснити виплату на користь ОСОБА_1 , учасника війни інваліда 1 групи по зору в рахунок відшкодування матеріальних збитків в розмірі 24   200 грн 16 к.;  зобов`язати відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10   000 грн; взяти на контроль виконання судового рішення відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач- ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити з підстав наведених в апеляційній скарзі.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави та доводи в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником війни, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 09.02.2004, та з 22.04.2015 позивачу встановлено І групу інвалідності внаслідок загального захворювання (по зору), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Серії 10 ААВ №715833.
В подальшому, ОСОБА_1 02.03.2020 подала до Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради заяву про забезпечення її санаторно-курортним лікуванням.  До вказаної заяви позивачем, зокрема долучено довідку для одержання путівки на санаторно-курортне лікування №19 (далі – довідка №19) форма 070/о та висновок МСЕК.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач самостійно придбала дві путівки на санаторно-курортне лікування  у санаторії ДП “Санаторій Сонячне Закарпаття” для себе та для супроводжуючої її особи ОСОБА_2 , що підтверджується зворотними талонами до путівки № НОМЕР_2 та №645198.
З 28.05.2021 по 20.06.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проходили санаторно-курортне лікування, що підтверджується санаторно-курортними книжками до історії хвороби №648 ОСОБА_1 та №647 ОСОБА_2 . 
В подальшому, ОСОБА_1  звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради із заявою від 18.10.2021 про відшкодування повної вартості самостійно придбаної путівки на санаторне лікування у ДП “Санаторій Сонячне Закарпаття” з 28.05.2021 по 20.06.2021 на 24 дні для ОСОБА_1 та для супроводжуючої її особи ОСОБА_2 в сумі 24 200 грн 16 к. До данної заяви долучено копію зворотного талону до путівки № НОМЕР_2 , чек на суму 12 100 грн 8 к. ОСОБА_1 ; копію зворотного талону до путівки № НОМЕР_3 , чек на суму 12 100 грн 8 к. ОСОБА_2 ; копії посвідчення учасника війни - інваліда 2 групи ОСОБА_2 та посвідчення учасника війни - інваліда 1 групи по зору ОСОБА_1 .
Проте, відповідач листом від 11.11.2021 №1480 надав відповідь та роз`яснив, що відповідно до Порядку виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2007 №150 для отримання такої компенсації позивачу необхідно поновити медичну довідку форма 070/о та надати документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки.  Відповідач також вказав, що право на отримання компенсації за самостійне санаторно-курортне лікування ОСОБА_1 набуде у 2022 році, розмір компенсації становитиме 464 грн (тільки за путівку позивача, без компенсації вартості путівки супроводжуючої особи).
ОСОБА_1 не погодившись з такими діями відповідача, відтак звернулась в суд з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII), статтею 4 якого передбачено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Статтею 8 Закону №3551-XII передбачено, що учасниками війни визнаються військовослужбовці, які в період війни проходили військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР, трудівники тилу, а також інші особи, передбачені цим Законом.
Пільги для учасників війни визначено статтею 14 Закону №3551-XII, пунктом 3 частини 1 статті якої передбачено, що учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 №187 (далі - Порядок №187)органи соціального захисту населення забезпечують відповідно до цього Порядку безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів згідно з медичними рекомендаціями в порядку черговості ветеранів війни, осіб, на яких поширюється дія Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про жертви нацистських переслідувань”, - за рахунок коштів місцевих бюджетів.
Пунктами 5, 9, 19 Порядку №187 передбачено, що путівки видаються особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості. Для одержання путівки подається заява та медична довідка закладу охорони здоров`я за формою № 070/о. Після закінчення строку дії зазначеної медичної довідки, але не рідше ніж один раз на три роки, подається нова медична довідка. У разі неподання такої довідки особа, яка понад три роки перебуває на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою, знімається з обліку. Особи з інвалідністю загального захворювання та особи з інвалідністю з дитинства забезпечуються путівками строком на 18-21 день в порядку черговості. Грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки для осіб з інвалідністю внаслідок війни та осіб з інвалідністю, зазначених у статті 6-2 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”, і компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, та особам, зазначеним у статтях 6-1, 6-3 і 6-4 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”, виплачується в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 №785, а грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки та вартість самостійного санаторно-курортного лікування деяким категоріям осіб з інвалідністю відповідно до статті 29 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” виплачується в порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2007 р. №150.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач зверталася до відповідача з заявою про відшкодування повної вартості санаторно-курортного лікування як учасник війни в розумінні Закону №3551-XII, тому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку виплати деяким категоріям осіб з інвалідністю грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування” від 7.02.2007 №150 (далі – Порядок №150) є безпідставним. Порядок №150 визначає механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки та вартості самостійного санаторно-курортного лікування (далі - грошова компенсація за путівку та за самостійне лікування) деяким категоріям осіб з інвалідністю, та її розміри.
Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки позивач просить відшкодувати повну вартість санаторно-курортного лікування як ветерану війни - учасник війни відповідно до статті 14 Закон №3551-XII, то механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі - грошова компенсація) та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ( 3551-12), “Про жертви нацистських переслідувань” (1584-14) та “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні” врегульовано Порядком виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 (далі - Порядок №785).
Відповідно до пунктів 2,5  Порядку №785 грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 6-2 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”, за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.   Грошова компенсація виплачується у таких розмірах (округлених до однієї гривні): особам з інвалідністю I і II групи - 100 відсотків середньої вартості  путівки. Після отримання особами з інвалідністю внаслідок війни та особами з інвалідністю, зазначеними у статті 6-2 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”, грошової компенсації наступний період перебування їх на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної грошової компенсації обчислюється з дня подання ними заяви та інших документів.  Підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи: заява про виплату компенсації; про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуває на обліку для безплатного забезпечення санаторно-курортним лікуванням в Управлінні праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради з 02.03.2020, тобто з часу звернення з відповідною заявою. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталася до відповідача із заявою від 18.10.2021 про відшкодування повної вартості самостійно придбаної путівки на санаторно-курортне лікування. До вказаної заяви позивачем долучено копію зворотного талону до путівки № НОМЕР_2 , чек на суму 12   100 грн 8 к. ОСОБА_1 ; копію зворотного талону до путівки № НОМЕР_3 , чек на суму 12   100 грн 8 к. ОСОБА_2 ; копії посвідчення учасника війни - інваліда 2 групи ОСОБА_2 та посвідчення учасника війни - інваліда 1 групи по зору ОСОБА_1 .
Разом з тим, Управління праці та соціального захисту населення Бориславської міської ради листом від 11.11.2021 №1480 повідомило ОСОБА_1 про необхідність  поновлення медичної довідки форми 070/о та надати документ про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, вказавши, що право на отримання компенсації за самостійне санаторно-курортного лікування вона набуде у 2022 році.
Як передбачено пунктами 4, 4-1 Порядку №785, компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій, учасникам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, зазначеним у статтях 6 1, 6 3 і 6 4 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”, та ветеранам праці відповідно до Закону України “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні” виплачується за їх бажанням у розмірі вартості самостійного санаторно-курортного лікування на час проведення оздоровлення, але не більше ніж середня вартість санаторно-курортної путівки, визначена відповідно до пункту 7 цього Порядку. Після отримання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування особами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, період наступного їх перебування на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням або для отримання наступної компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з дня подання ними заяви та необхідних документів.
Пунктом 6 Порядку 785 передбачено, що грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.
Разом з тим, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 18.10.2021 про відшкодування повної вартості самостійно придбаної путівки на санаторно-курортне лікування за період з 28.05.2021 по 20.06.2021. 
А відтак, враховуючи дату звернення позивача з відповідною заявою (18.10.2021)  та виходячи із встановленого пунктом 6 Порядку 785 строку (два роки після звернення), апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що право на отримання грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування у позивача ще не настало, а суд не може встановити обов`язок здійснити виплату компенсації на майбутнє. Встановлення будь-яких виплат на майбутнє не узгоджується з існуючими способами захисту, оскільки прийняття рішення під умовою неможливо. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, тому в задоволенні позову судом першої інстанції вірно відмовлено.
Як наслідок, оскільки суд першої інстанції  дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відтак відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди та встановлення контролю за виконанням судового рішення.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2022 року у справі №380/18766/21 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга