УХВАЛА

19 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/25071/20
адміністративне провадження № К/990/11166/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №640/25071/20 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, третя особа: суддя Верховного Суду Ємець Олександр Петрович, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 пред`явила позов до Верховного Суду, у якому просила суд: 
- скасувати наказ керівника апарату О. Булки від 15 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника судді патронатної служби управління забезпечення роботи другої судової палати секретаріату Касаційного кримінального суду з 15 вересня 2020 року відповідно до підстав припинення трудового договору, передбачених іншими законами (пункт 9 частини першої статі 36 Кодексу законів про працю України) та подання судді;
- зобов`язати керівника апарату поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді патронатної служби управління забезпечення роботи другої судової палати секретаріату Касаційного кримінального суду; 
- зобов`язати керівника апарату надати ОСОБА_1 щорічну основну відпустку та відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 
- стягнути з Верховного Суду на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 вересня 2020 року і до дня поновлення на посаді.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 всьоме звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 6 травня 2022 року.
Скаржниця просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року і передати справу на новий розгляд. Одночасно з цим, просить поновити строк касаційного оскарження.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржниці з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Раніше подані позивачкою касаційні скарги на ці ж самі судові рішення Верховний Суд ухвалами від 29 червня, 12 серпня, 7 жовтня, 28 жовтня, 25 листопада, 9 грудня 2021 року повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як такі, що не містили підстав для касаційного оскарження судового рішення.
Під час перевірки всьоме поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній так і не викладені підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, а скарга за своїм змістом є аналогічною попередньо поданим.
Так, в обґрунтування підстав касаційного оскарження позивачка покликається на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Скаржниця стверджує, що суд апеляційної інстанції застосував частину першу статті 181 КЗпП України без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі №487/8206/18 (стосовно порядку надання відпусток).
Пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Буквальний спосіб тлумачення цієї норми свідчить про те, що умовами її застосування є наявність відповідного висновку Верховного Суду на час перегляду судового рішення в апеляційному порядку і, відповідно, застосування судом апеляційної інстанції норми права без його врахування. 
У цьому контексті Суд зауважує, що Шостий апеляційний адміністративний суд переглянув рішення місцевого суду і прийняв оскаржувану постанову 28 квітня 2021 року. Натомість скаржниця покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 8 червня 2021 року.
З огляду на зазначене, Суд вважає необґрунтованими доводи скаржниці стосовно наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки постанова Верховного Суду, на яку вона покликається, у часі прийнята пізніше, тобто після розгляду цієї справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
Указаний аспект необґрунтованості означеної підстави касаційного оскарження Суд уже зауважував в ухвалах від 28 жовтня і 9 грудня 2021 року.
Крім цього, скаржниця указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах статей 179, 180 КЗпП України, статті 92 Закону України «Про державну службу», статті 157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
У своїй практиці Суд уже неодноразово наголошував на тому, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
У цьому контексті Суд зауважує, що скаржниця лише формально вказала про відсутність відповідного висновку, без належної аргументації як саме цей висновок впливає на спірні правовідносини, за обставин, установлених судами у цій справі. Одночасно з цим, скаржниця не мотивувала, у чому, на її думку, полягає неправильне застосування перелічених норм права, щодо яких необхідний висновок Верховного Суду, і як відповідні норми повинні були бути застосованими.
На цей аспект необґрунтованості означеної підстави касаційного оскарження Суд теж раніше вже зауважував в ухвалах від 29 червня і 28 жовтня 2021 року.
Отже, оскільки скаржниця послалася на висновки з постанови Верховного Суду, якої не існувало на час ухвалення рішень у її справі, а також формально послалася на відсутність висновку стосовно застосування норм права, то Суд констатує, що у касаційній скарзі не викладені підстави для касаційного оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Зазначене свідчить, що скаржниця формально підійшла до питання належного оформлення касаційної скарги з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України та роз`яснень, які надав Суд стосовно вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
У цьому контексті слід наголосити на тому, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №640/25071/20.
Оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №640/25071/20 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, третя особа: суддя Верховного Суду Ємець Олександр Петрович, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду