Справа № 442/5942/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/4423/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В. 
Категорія: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс Планета здоров`я» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні
Позовні вимоги мотивував тим, що з 22 березня 2016 року він був прийнятий на посаду завідуючого господарства в ТзОВ «Планета здоров`я», 01 лютого 2017 року був переведений на посаду столяра. 
Зазначав, що відповідач заборгував йому заробітну плату з грудня 2019 року по березень 2020 року в сумі 18676,44грн., а саме :
-у грудні 2019 - 4651,34 грн.,
-у січні 2020 - 5710,55 грн.;
-у лютому 2020 - 4756,34 грн.,
-у березні 2020 - 3558,21 грн.
Нарахована але не виплачена заробітна плата має бути виплачена із врахуванням наступних сум компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.
Його звільненню 17 листопада 2020 року передувала робота повні місяці у лютому та липні 2020 року, тому середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за ці місяці.
Середньоденна зарплата: 9981,25грн./43 =232,12 грн., кількість робочих днів за час за затримки виплати, станом на 01 серпня 2021 року - 257 днів, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні 232,12 грн. х 257 робочих днів =59654,84 грн.
Крім того, внаслідок порушення його конституційною права на оплату працю, зверхнього та принизливо ставлення відповідача до нього, він поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів, необхідних йому для проживання на протязі тривалого періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило його, вважає, що розмір понесеної ним моральної шкоди, виходячи із розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано становить 10000,00грн.
З урахуванням наведеного, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 18676,44 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 59654,84 грн., 10 000 грн. моральної шкоди, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на користь ОСОБА_1 заборгованість невиплаченої заробітної плати за період з грудня 2019 року по березень 2020 року в розмірі - 18676 (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 44 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 59654 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні) 84 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 (одну тисячу гривень).
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. 
Рішення суду оскаржило ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я».
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення, не взявши до уваги відзив на позов та подані до нього докази. 
Зазначає, що ОСОБА_1 в листопаді місяці та в день звільнення не працював у зв`язку із запровадженим карантином, тому зазначені суми мали бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, відповідно до ст. 116 КзпП України.
Стверджує, що вимога ОСОБА_1 про розрахунок надійшла до ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» тільки 01 липня 2021 року, тому виплати у сумі 18676,44 грн. мали бути проведені 02 липня 2021 року.
Вважає, що позивачем неправильно проведено розрахунок середньоденної заробітної плати та кількість робочих днів затримки заробітної плати, яка повинна була бути розрахована з моменту не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок і до 01 серпня 2021 року.
Звертає також увагу на те, що за подання позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачі не звільняються від сплати судового збору, оскільки це є компенсація за порушені права, а не заробітна плата.
Стверджує, що в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач також повинен був сплачувати судовий збір.
Вважає, позовну заяву що в частині стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід було залишити без руху.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
13 лютого 2022 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я», у якому позивач заперечує доводи апеляційної скарги і просить залишити без змін рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.
З матеріалів справи встановлено, що 22 березня 2016 року, позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду завідуючого господарства в Товариство з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета Здоров`я».
01 лютого 2017 року був переведений на посаду столяра.
17 листопада 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії заяви-вимоги від 29 червня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» з вимогою надати йому письмову інформацію про розмір заборгованості з виплати йому заробітної плати та інших, передбачених законодавством виплат та провести розрахунок і виплатити йому при звільненні суми, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Звертаючись до суду позивач зазначив, що за відповідачем наявна заборгованість по заробітній платі з грудня 2019 року по березень 2020 року в сумі 18676,44 грн.
Згідно наданого розрахунку, середньоденна зарплата позивача становить 232,12 грн. а кількість робочих днів за час затримки виплати станом на 01 серпня 2021 року – 257 днів.
Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Пунктом 5 розділу ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, — календарних днів за цей період.
З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд першої інстанції обгрунтовано застосував формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за 257 робочих днів, станом на 01 серпня 2021 року, виходячи із середньоденного заробітку позивача - 232,12 гривень, обчисленого відповідно до положень «Порядку» і такий (середній заробіток) становить 59654,84 гривень.
Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017р. у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02 серпня 2019р. у справі №755/17855/16-ц.
Відповідачем не спростовано заборгованості по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 18676,44 гривень на час його звільнення з роботи, а тому з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованим розрахунок середнього заробітку наданий позивачем.
Крім цього, після звернення позивач до суду з позовними вимогами, відповідач проти задоволення заявлених вимог заперечував, у добровільному порядку врегулювати спір не намагався, що свідчить про його небажання відновлювати порушене право позивача та взагалі невизнання ним факту порушення трудового законодавства по відношенню до ОСОБА_1 .
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.
Разом з тим доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження.
Стягуючи з відповідача в користь позивача 1000 гривень моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним завдання моральної шкоди останньому, оскільки такий пережив почуття приниження, стану психологічного дискомфорту.
Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.
Відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України вимагає доведення такої позивачем належними доказами, та не є безумовною підставою для застосування судом у випадку відновлення порушеного права позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати при звільненні, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині колегія суддів не вбачає.
Стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, у даному випадку, є достатньою сатисфакцією за порушення трудових прав позивача.
З наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 гривень слід скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 375, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс Планета здоров`я» задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оздоровчо-профілактичний комплекс «Планета здоров`я» на його користь 1000 гривень моральної шкоди - відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 13 травня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.