П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  143/705/21 
Головуючий у 1-й інстанції:  Бойко А.В. 
          Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 

22 червня 2022 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції  на  рішення   Погребищенського районного суду Вінницької області  від  22 вересня 2021 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 БУПП у Вінницькій області ДПП Носуліча Владислава Олеговича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про  оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, 

В С Т А Н О В И В :
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора взводу №1 БУПП у Вінницькій області ДПП Носуліча В.О., Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 810800 від 20.06.2021, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП. 
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2021 року позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову інспектора взводу №1 БУПП в Вінницькій області ДПП Носуліча В.О. Серії ДП18 №810800 від 20.06.2021 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 850 грн. за ч. 6 ст.121 КУпАП, а справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП провадженням закрито.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач-Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
В обгрунтуванні апеляційної скарги  зазначено, що надані скаржником відеоматеріали з місця події та фотознімок доданий до відзиву, є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились та уповноважених представників до суду не направили. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної  скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,   20.06.2021 інспектором взводу № 1 БУПП у Вінницькій області ДПП Носулічем В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №810800, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді 850 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП. 
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.
Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та  наявність правових підстав для їх задоволення.
При цьому, на переконання суду першої інстанції,  суть правопорушення, викладеного у постанові, не відповідає диспозиції ч.6 ст.121 КУпАП, оскільки  за змістом спірної постанови можна дійти висновку, що позивача притягнуто до відповідальності за експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, в той час як посадовою особою, яка розглянула справу, ставиться у вину порушення вимог п.2.9 (в) ПДР-керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.1. ПДР України передбачено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
У п.2.9 ПДР України закріплено,  що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Водночас, частиною 6 ст.121 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим. 
Ч.1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" регламентовано, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За приписами п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Так, нормами вказаної статті передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У статті 222 КУпАП зазначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 6 ст.121 КУпАП.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема ч. 2 ст.122 КУпАП.
Також відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У свою чергу, статтею 283 КУпАП унормовано, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
За приписами п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"  зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 19 червня 2021 року об 11 год.43 хв. ОСОБА_1 на автодорозі М21 керував автомобілем марки OPEL VIVARO, державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого спереду відсутній у встановленому місці номерний знак, чим порушив вимоги п.2.9 (в) ПДР-керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці.
На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідачем  надано суду матеріали відеозйомки, на яких зафіксовано подію, про яку йдеться в оскаржуваній постанові.
Як вбачається з матеріалів відеозапису, останній містить інформацію про вчинене правопорушення, а саме-спереду, на автомобілі OPEL VIVARO у встановленому місці відсутній номерний знак, останній знаходиться з внутрішньої сторони лобового скла вказаного транспортного засобу.
В свою чергу,   ОСОБА_1 не заперечував того факту, що передній номерний знак був відсутній у встановленому місці, однак у позовній заяві надав пояснення за змістом яких 19.06.2021  транспортний засіб OPEL VIVARO, державний номерний знак НОМЕР_1 пройшов перереєстрацію в сервісному центрі м. Вінниця, де під час демонтажу номерних знаків було пошкоджено переднє кріплення для нього. Після перереєстрації автомобіля позивач причепив номерний знак, однак під час руху  він почав сповзати, про що ОСОБА_1 повідомили водії, що рухалися на зустрічних автомобілях. Зважаючи на відсутність запасного кріплення чи викрутки, якою б було можливо закріпити номерний знак, позивачем прийнято рішення поставити його за лобове скло та встановити номерний знак за місцем  проживання в м.Козятин, так як при собі у нього не було коштів, однак рухаючись дорогою додому він був зупинений працівниками патрульної поліції, після чого був змушений іти пішки в м. Калинівка в автомагазин, просити продавця продати йому рамку без коштів «під чесне слово» (по приїзду в м. Козятин, кошти за рамку він перерахував на картковий рахунок), повернувшись за допомогою ножа встановив кріплення та номерні знаки. 
Надаючи правову оцінку доводам сторін, колегія суддів вказує на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення. 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наданий відповідачем відеозапис, є належним допустимим доказом на підтвердження факту адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , який в силу наведених вище норм закону не може не оцінюватись судом, та не братись до уваги при вирішенні даного спору.
Висновок про те, що відеоматеріали з місця події є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17, від 29 травня 2018 року у справі № 727/6565/17 та  від 11 липня 2019 року у справі №686/15730/16-а. 
В той же час,  доводи позивача не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. На фрагментах відеозапису, долученому останнім до позовної заяви, лише відображено спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції та  як позивач прикріплює номерний знак спереду автомобіля.
Варто звернути увагу і на те, що із відеозапису позивача видно, що номерний знак, закріплений ним без будь-яких труднощів чи перешкод. Натомість жодний із наданих сторонами відеозаписів не містить інформації, що ОСОБА_1 інформував працівників патрульної поліції, що під час демонтажу номерних знаків було пошкоджено переднє кріплення до номерного знаку автомобіля, в зв`язку з чим він був змушений переставити, номерний знак за лобове скло. Навпаки, останній відповів на запитання працівників патрульної поліції чому номерний знак не на встановленому місці, тільки тим, що він їде.
У постанові Верховного суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Проте, в даному випадку позивачем не надано суду жодного доказу на спростування обставин, які викладені в оскаржуваній постанові відповідача, а також доказів відсутності факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.
При цьому, колегія суддів вважає, що посилання ОСОБА_1 на те, що під час демонтажу номерних знаків було пошкоджено переднє кріплення для номерного знаку, та що останні й почали сповзати, а тому встановлений за лобове скло, не спростовують, а підтверджують факт відсутності номерних знаків у встановленому для цього місці, оскільки зазначені пошкодження будь-якими доказами не підтверджені.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними та допустими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  нову постанову про  відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 286, 304, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити  повністю.
Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення скасувати.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову   ОСОБА_1 , відмовити.   
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.