ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 травня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 392/1326/19
провадження № 22-ц/4809/351/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі:

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л., 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області у складі судді Березія Ю.А. від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1  про стягнення кредитної заборгованості, - 
встановив:

       У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі – ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 217614298 від 24 вересня 2014 року, відповідно до якого останньому було видано кредит в розмірі 14 832 грн. 60 коп. 30.07.2018 між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого від ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 33492,75 грн., з яких: 11830,21 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1462,25 грн. - сума заборгованості за відсотками; 12783,25 грн. - сума заборгованості за щомісячними платою за кредитом; 7416,3 грн. - сума заборгованості за пенею. 
Позивач вказує, що на виконання п. 6.6 договору відступлення прав вимоги та згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач не виконав свого обов`язку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, припинив повертати наданий йому кредит. Позивач зазначає, що після відступлення права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Також зазначив, що з 30.07.2018 р. позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій відповідачу. 
Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь зазначену суму боргу та судові витрати.
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської від 12 жовтня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 13 293 грн. 20 коп., а саме: 11830, 21 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 1462,99 грн. – заборгованість за відсотками. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, а саме в розмірі 1116, 44 грн.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 24 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 217614298 від 24 вересня 2014 року, згідно умов якого отримав кредит в сумі 14832,60 гривень, строком на 24 місяці з річною відсотковою ставкою в розмірі 14,99% (а.с. 5-6).
30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і Боржниками (Портфель Заборгованості) (а.с. 20-23).
Згідно з п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.
Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 217614298 від 24 вересня 2014 року в сумі 33492,75 з яких 11830,21 гривні – заборгованість за основною сумою боргу; 1462,99 гривень – заборгованість за відсотками; 12783,25 гривень – заборгованість за щомісячною платою за кредитом; 7416,3 гривень – заборгованість за пенею.
ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву просив застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с.50-54).
Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, сумою заборгованості за відсотками, виходячи з доведеності порушення відповідачем кредитно-договірних зобов`язань.
При цьому суд першої інстанції не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 12783,25 грн., оскільки вважав зазначені умови договору нікчемними, та у стягненні заборгованості по пені, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Між тим, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в повній мірі.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5статті 261 ЦК України).
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1статті 259 ЦК України).
Згідно із частинами 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 13), зокрема пунктом 7.2, установлено позовну давність тривалістю в десять років. Проте ці Умови не містять підпису відповідача, відповідно, не є частиною договору.
У кредитному договорі № 217614298 від 24 вересня 2014 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.
Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не пропустило позовну давність щодо чергових платежів з тих підстав, що сторони письмово узгодили позовну давність тривалістю у десять років.
Положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права і факт його порушення. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права або законного інтересу, про захист якого він просить, або воно є не порушеним, суди повинні відмовляти в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставність матеріально-правової вимоги.
Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202-26885/13-ц.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати заборгованості за кредитом, зокрема щомісячними платежами у строки та розмірах, визначених умовами договору та узгодженим графіком до нього. Також внаслідок порушення таких умов кредитором обґрунтовано нараховувалася пеня за порушення таких зобов`язань, яка була передбачена кредитним договором.
Проте суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність щодо основної вимоги.
Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до графіку платежів за кредитним договором від 24.09.2014 № 217614298 останній платіж ОСОБА_1 повинен був здійснити 16.09.2016, між тим позичальник не сплатив цей платіж.. Строк основного зобов`язання закінчився 24 вересня 2016 року, позивач звернувся з позовом 10 вересня 2019 року, тобто з урахуванням загальної позовної давності, останній має право на стягнення з позичальника заборгованості за останнім платежем у розмірі 1116,44 грн.
Посилання суду першої інстанції на те, що у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право примусового стягнення боргу виникло після укладення договору відступлення прав вимоги є безпідставним, оскільки зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).
Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати  Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15ц, який відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі та застосуванні до спірних правовідносин.
Отже, після укладення 30 липня 2018 року первісним і новим кредиторами договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами для ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обчислення строків звернення до суду не підлягають перегляду.
Вказане стосується й нарахованих процентів після закінчення строку основного зобов`язання з 25 вересня 2016 року.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини 1статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як встановлено з наданого позивачем розрахунку проценти у розмірі 1462,99 грн нараховувалися після закінчення строку основного зобов`язання, що не було передбачено умовами кредитного договору.
Отже, у справі, яка переглядається, вимоги позивача про стягнення процентів не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Такі правові висновки, що не були враховані судом під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
Ураховуючи викладене, оскаржуване судове рішення в цій частині не в повній мірі відповідає вимогам законності й обґрунтованості.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Позов задоволено на загальну суму 1116 грн 44 коп., що дорівнює 3,33% від заявлених позивачем вимог (33492 грн 75 коп). При подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн. За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1143 грн., виходячи із розміру стягнутої з нього суми судового збору у розмірі 762 грн 44 коп. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково на 3,33% (1116 грн 44 коп.) від заявлених позовних вимог 33492 грн 75 коп, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позову на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі 63 грн 96 коп.
Пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги у розмірі 8,39% (1116 грн 44 коп. із 13293 грн 20 коп) відповідачу підлягає відшкодуванню ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 95 грн 89 коп судового збору за подачу апеляційної скарги.
Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судових витрат одне одному, остаточно з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 31 грн 93 коп. (95 грн 89 коп - 63 грн 96 коп).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити.
Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1  на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за основною сумою боргу за кредитним договором № 217614298 від 24 вересня 2014 року, у розмірі 1116 грн 44 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1   31 грн 93 коп. судового збору.
В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: 

О.А.Письменний А.М. Головань О.Л.Дуковський